Справа № 200/12298/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2021 року справа № 200/12298/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління МВС України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 200/12298/19-а (головуючий суддя І інстанції Арестова Л.В.), складене у повному обсязі 03 березня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 17 жовтня 2019 року звернулась з позовною завою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, другого відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області по зарахуванню вислуги років та скасування наказу № 149 о/с від 12.04.2019 року та наказу № 320 о/с від 06.08.2019 року в частині визначення вислуги років;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції України в Донецькій області внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 року № 149 о/с в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 у календарному обчисленні 16 років 02 місяці 25 днів, та у пільговому обчислені 25 років 03 місяців 13 днів;

- визнання протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Донецькій області в підготовці та направлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, викладеному у листі від 27.08.2019 року № Г-396/12/02-2019;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області виплатити на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року у розмірі 13 900, 00 грн.;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення, тобто з 12.04.2019 року по 27.05.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року, що становить 462 (чотириста шістдесят дві) гривні 07 копійок, в сумі 21 752 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят дві) гривні 07 копійок;

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року, що становить 462 (чотириста шістдесят дві) гривні 07 копійок в сумі 25 917 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять) гривень 36 коп (а.с. 4-13 т. 1).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області по зарахуванню вислуги років та скасувати наказ № 149 о/с від 12.04.2019 року та наказ № 320 о/с від 06.08.2019 року в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Донецькій області внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 року № 149 о/с в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 , шляхом зарахування до її трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди з 11.07.2014 по 06.11.2015; з 07.11.2015 до 30.04.2018; з 01.05.2018 до 30.11.2018, з 01.12.2018 до 31.12.2018, з 31.12.2018 до 31.01.2019, з 01.02.2019 до 28.02.2019, з 01.03.2019 до 31.03.2019 та з 01.04.2019 до 12.04.2019. Визнано протиправними дії Головного управління МВС в Донецькій області щодо не нарахування на користь ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичні операції за період з 11.07.2014 по 30.11.2014. Зобов`язано Головного управління МВС в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичні операції за період з 11.07.2014 по 30.11.2014. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення, тобто з 12.04.2019 по 27.05.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року. В задоволені решти позовних вимог відмовлено (а.с. 239-248 т. 1).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Донецькій області звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено:

- щодо внесення змін до наказу в частині визначення вислугу років в пільговому обчисленні, зазначено, що позивачу зараховано стаж роботи на пільгових умовах один місяць служби за три місяці за участь у бойових діях, час проходження служби, протягом якого особа драла участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій та Луганських області в період здійснення зазначених заходів із відрахуванням періодів знаходження на лікарняному та у відпустках;

- щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені вказує, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду зі вказаною позовною вимогою, який встановлено ст. 233 Кодексу Законів про працю України;

- щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій зазначає, що грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена в разі наявності відповідного права на відпустку, однак законодавством не передбачена компенсація за невикористані дні додаткової відпуски (а.с. 1-8 т. 2)

Крім того, не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Головне управління МВС України в Донецькій області звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції в часті безпосередньої участі в АТО, просило в цій частині відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд прийняв та визнав надані позивачем докази його безпосередньої участі в АТО, однак зауважив що позивачем до матеріалів справи не надано доказів, які б свідчили про його фактичну участь у проведені антитерористичної операції у спірний період (а.с. 10-16 т. 2).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах задовольнити частково, з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (паспорт № НОМЕР_1 ), є громадянином України (а.с. 115 т.1).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 змінила ім`я, про що 12 листопада 2019 року складено відповідний запис № 15. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_1 (а.с. 110 т.1).

ОСОБА_3 є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с. 39).

ОСОБА_1 закінчила у 2006 році Приватний вищий національний заклад «Донецький університет економіки та права» і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_4 (а.с. 16 т.1) з 01 вересня 2001 (а.с. 17 т.1) по 29 грудня 2006 року (а.с.55).

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_5 , ОСОБА_3 :

- 18.07.2005 року по 06.11.2015 року працювала на службі в органах внутрішніх справ;

- з 07.11.2015 року по 12.04.2019 року працювала на службі у Національній поліції України (а.с. 111 т.1).

Як вбачається з послужного списку ОСОБА_3 , їй присвоєно спеціальне звання

- рядовий міліції, відповідно до наказу Маріупольського училища ПППМ УМВС України в Донецькій області № 123 від 18.07.2005 року;

- лейтенант міліції, відповідно до наказу ГУ МВС Донецької області № 295 о/с від 29.09.2006 року;

- старший лейтенант міліції, відповідно до наказу ГУ МВС д/о № 4760 о/с від 30.12.2009 року. (а.с. 215-216 т.1)

12.04.2019 року капітана поліції ОСОБА_4 наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 149 о/с звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 12 квітня 2019 року. Вислуга років на 12 квітня 2019 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 13 років 08 місяців 25 днів, у пільговому обчислені 20 років 06 місяців 05 днів (а.с.18 т.1).

06.08.2019 року наказом № 320 о/с внесено зміни до Наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 року № 149 о/с у частині звільнення капітана поліції ОСОБА_3 . Вважати вислугу років на 12 квітня 2019 року у пільговому обчисленні 22 роки 00 місяців 09 днів.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.07.2019 року № 2776/12/01-2019 року, ОСОБА_3 в період з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року була зарахована до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (а.с. 27 т.1).

Відповідно до довідки про участь особи у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганських областях від 31.07.2019 року № 5013/05/1-2019 року, капітан поліції ОСОБА_3 в період з 01.05.2018 року до 30.11.2018 року, з 01.12.2018 року до 31.12.2018 року, з 31.12.2018 року до 31.01.2019 року, з 01.02.2019 року до 28.02.2019 року, з 01.03.2019 року до 31.03.2019 року та з 01.04.2019 року до 12.04.2019 року брала участь у здійснені заходів забезпечені національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області (а.с. 28 т.1).

В матеріалах справи наявна довідка про грошове забезпечення ОСОБА_3 за період проходження служби у Маріїнському РВ ГУМВС в Донецькій області від 05.07.2019 року № 7599, відповідно до якої з 01.06.2014 року по 31.12.2014 року позивач отримувала грошове забезпечення в червні та липні 2014 року в розмірі по 2 592,00 грн.; з серпня 2014 року по листопад 2014 року в розмірі по 2 970,00 грн., та в грудні 2014 року в розмірі 3 496, 50 грн.

Згідно з довідкою від 05.07.2019 року № 7599 про виплату винагороди за участь в антитерористичній операції ОСОБА_3 за період проходження служби в Мар`їнському РВ ГУМВС в Донецькій області за період з 01.12.2014 року по 06.11.2015 року виплачено:

- Березень 2015 року 3883, 59 грн., в т.ч. за грудень 2014 року, січень 2015 року;

- Травень 2015 року 5 853,64 в т.ч. за лютий 2015 року 2 357, 14 грн., березень 2015 року 3 496, 50 грн.;

- Червень 2015 року 6 000,00 грн., в т.ч. за квітень 2015 року 3 000,00 грн., травень 2015 року 3 000,00 грн.,

- Серпень 2015 року 3000,00 грн., за червень 2015 року 3 000,00 грн.,

- Вересень 2015 року 4 839,00 грн., в т.ч. за липень 2015 року 3938, 00 грн., за серпень 2015 року 901,00 грн.

23 липня 2019 року позивач надала заяву, у відповідь на яку листом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 27.08.2019 року № Г-396/12/02-2019 повідомило, що законні підстави для зарахування до календарної вислуги років часу навчання в Донецькому університеті економіки та права відсутні, як і нарахування та виплата компенсацій за невикористані в 2016 -2019 роках додаткові відпустки учасникам бойових дій. Також вказано, що за період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року відсутні підтверджуючі документи щодо безпосередньої участі позивача у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (а.с. 20-26 т.1).

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, однак колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про виплату позивачу винагороди за участь у АТО та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок № 413).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

Пунктом 4 Порядку № 413 визначено підставу надання особі статусу учасника бойових дій: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

При цьому основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1-2 цього Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України» , зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Зарахування строку участі в АТО до стажу роботи відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, що визначається КМУ. Час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в АТО в особливий період, зараховується до стажу державної служби на пільгових умовах. Зокрема, один місяць стажу зараховується за три, тобто в трикратному розмірі.

Зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року № 1294/26071.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові по адміністративній справі № 348/347/17 (№К/9901/38547/18) від 05 червня 2018 року та у постанові Верховного суду від 30.07.2019 у справі №346/1454/17.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 безпосередньо брала участь в антитерористичній операції в період з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року та участь у здійснені заходів забезпечені національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області з 01.05.2018 року до 30.11.2018 року, з 01.12.2018 року до 31.12.2018 року, з 31.12.2018 року до 31.01.2019 року, з 01.02.2019 року до 28.02.2019 року, з 01.03.2019 року до 31.03.2019 року та з 01.04.2019 року до 12.04.2019 року.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги першого відповідача щодо не зарахування чергових відпусток та лікарняних до перерахунку, оскільки таке звуження прав позивача не ґрунтується на законі та не передбачено чинним законодавством.

З аналізу наведених норм, слідує, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які призвані та проходять військову службу, у цей період вважаються такими, що користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Враховуючи вищевикладене, позивачу повинно бути зараховано до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року; з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року; з 01.05.2018 року до 30.11.2018 року, з 01.12.2018 року до 31.12.2018 року, з 31.12.2018 року до 31.01.2019 року, з 01.02.2019 року до 28.02.2019 року, з 01.03.2019 року до 31.03.2019 року та з 01.04.2019 року до 12.04.2019 року.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що належним захистом прав позивача в даному випадку є зобов`язання Головне управління Національної поліції України в Донецькій області внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 року № 149 о/с в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 , шляхом зарахування до її трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року; з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року; з 01.05.2018 року до 30.11.2018 року, з 01.12.2018 року до 31.12.2018 року, з 31.12.2018 року до 31.01.2019 року, з 01.02.2019 року до 28.02.2019 року, з 01.03.2019 року до 31.03.2019 року та з 01.04.2019 року до 12.04.2019 року.

Щодо позовних вимог визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки (серед іншого): основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII.

Згідно з п. 2ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 10 ст. 93 цього ж Закону встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Разом із тим, суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України «Про національну поліцію», який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення від проходження служби у Національної поліції.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2016 року по 2019 рік.

Така позиція суду узгоджується із правовим висновком у подібній справі, що розглядалась Верховним Судом та наведено обґрунтовану правову позицію у рішенні від 16 травня 2019 року, прийнятого у зразковій справі № 620/4218/18, яке набрало законної сили 21 серпня 2019 року після перегляду Великою Палатою Верховного Суду. А саме, при детальному аналізі даної зразкової справи, суд дійшов до висновку про необхідність врахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, оскільки спірні правовідносини є подібними та потребують однакового застосування для забезпечення реалізації законодавства щодо гарантій захисту учасників бойових дій.

За таких обставин, вказані позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, без зазначення суми, оскільки нарахування такої відпустки у конкретному розмірі є дискреційними повноваженнями відповідача.

Що позовної вимоги зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення, тобто з 12.04.2019 року по 27.05.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року, що становить 462 (чотириста шістдесят дві) гривні 07 копійок, в сумі 21 752 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят дві) гривні 07 копійок, суд зазначає наступне.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про Національну поліцію».

Приписами ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» врегульовано питання звільнення зі служби в поліції.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

При цьому суд зазначає, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, у зв`язку із чим, суд вважає, що до вказаних спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Кодексу законів про працю України.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Кодексу Законів про працю України (далі- КЗпП України) при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Законодавством не передбачено обов`язок звільненого працівника надавати будь - які документи для проведення остаточного розрахунку та відшкодування всіх належних йому виплат за відпрацьований час.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз`яснено у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, у разі встановлення при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, не спростовано відповідачами та вбачається з матеріалів справи, на день звільнення ОСОБА_1 належали до виплати суми, зокрема, компенсації щодо невикористані дні додаткової відпустки з 2016 року по 2019 рік. Такі виплати не проведені позивачу на день звільнення. На час розгляду справи заборгованість у зв`язку із звільненням не виплачена позивачу.

За таких обставин, вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково, без зазначення суми, оскільки нарахування компенсації у конкретному розмірі є дискреційними повноваженнями відповідача.

Щодо позовної вимоги зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області виплатити на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року у розмірі 13 900, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Законом України від 20 березня 2003 року № 638-VІ «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 638-VІ) встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 638-VІ Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 158 від 04 червня 2014 року «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 01 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

У відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24 (далі - Постанова №24), в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць.

У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з пунктом 2 Постанови № 24 військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам виплачуються додаткові винагороди за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Пунктом 3 Постанови № 24 затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1, розмір додаткових винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 2.

Відповідно до пункту 6 Постанови № 24 визнано таким, що втратив чинність, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» від 4 червня 2014 року № 158 (Офіційний вісник України, 2014 року, № 46, стаття 1211) у частині виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш як 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Наказом Міністерства оборони України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 02 лютого 2015 року № 49, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за №135/26580, затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Порядок № 49).

Пунктом 4 розділу І Порядку № 49 встановлено, що виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) - наказами вищих командирів (начальників, керівників).

Згідно з пунктом 6 розділу 1 Порядку № 49 виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24.

Пунктами 1, 2, 3, 7 розділу II Порядку № 49 передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у п. 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки), бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання. Крім того, підтвердними документами є бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання, запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.

Відтак, винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі.

В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням ДСНС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів цивільного захисту, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Суд встановив, що позивачу не було виплачено вказану виплату, оскільки відсутні підтверджуючі документи щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (а.с. 26).

Суд зазначає, що довідка Головного управління Національної поліції України в Донецькій області № 2776/12/01-2019 від 04.07.2019 року містить в собі відомості щодо перебування позивача в безпосередньої участі у проведенні антитерористичної операції в період з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року.

Ототожнення позивачем періоду безпосередньої участі в АТО та фактичної участі в АТО за вказаний період є безпідставними, оскільки вказаний період часу (безпосередня участь) є загальним періодом, а фактична участь конкретизує період виконання обов`язків в районі проведення АТО.

При цьому, однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 № 820/4770/16, від 20.12.2019 № 360/3453/16, від 24.01.2020 № 812/1487/17, від 24.04.2020 № 812/1511/17, від 24.09.2020 № 812/1060/18.

Судом встановлено що позивачем до матеріалів справи не надано доказів, які б свідчили про його фактичну участь у проведенні антитерористичної операції у спірні періоди.

Таким чином. з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині є помилковим та рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Головного управління МВС України в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 200/12298/19-а скасувати частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління МВС в Донецькій області щодо не нарахування на користь ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичні операції за період з 11.07.2014 по 30.11.2014 та зобов`язання Головного управління МВС в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичні операції за період з 11.07.2014 по 30.11.2014 та відмовити у задоволені вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 200/12298/19-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 липня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

І.Д.Компанієць