Справа № 380/7072/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7072/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді Потабенко В.А.,

за участі секретаря судового засідання Липитчука Я.І.,

за участі:

представника позивача Лешенця Л.В., згідно договору,

представника відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними і скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі ВПВР УЗПВР ЗМУЮ, відповідач) такими вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62101140 від 18.05.2020, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романом Н.О.;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП 48908998 від 30.10.2015, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романом Н.О.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби в розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Водночас, у державного виконавця не було правових підстав для стягнення виконавчого збору в сумі 773401,03 грн., оскільки в межах виконавчого провадження ВП № 48908998 з ОСОБА_1 не було стягнуто повної суми заборгованості, оскільки така була анульована правонаступником стягувача ПАТ «ВіЕс Банк» - ПАТ «Таскомбанк». Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №62101140 від 18.05.2020, то позивач зазначає, що така прийнята в зв`язку з прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 48908998 від 14.05.2020. Однак, оскільки така скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 в справі № 2-3241/11, то відсутні і підстави для прийняття такої постанови ВП №62101140 від 18.05.2020.

На підставі наведеного, позивач вважає оскаржувані постанови ВП №62101140 від 18.05.2020 та ВП № 48908998 від 30.10.2015 протиправними та просить їх скасувати.

Ухвалою судді від 04.09.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 21.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

19.10.2020 (вх. №53457) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження ВП №48908998 та ВП 62101140.

05.11.2020 (вх. № 9944ел) на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

09.11.2020 (вх. № 10066ел) на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача.

25.11.2020 (вх. №10681ел) на електронну адресу суду надійшло заперечення представника позивача на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

07.12.2020 (вх. №111086ел) на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача.

Ухвалою суду від 07.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ВПВР УЗПВР ЗМУЮ залишено без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 21.05.2021 адміністративну справу прийнято до розгляду.

28.05.2021 (вх. №6605ел) на електронну адресу суду представником відповідача подано додаткові пояснення на позов.

Ухвалою від 09.06.2021 задоволено клопотання представника позивача та вирішено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях на позов. Зазначив, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції чинній на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору ВП 48908998 від 30.10.2015) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Таким чином, на думку представника відповідача, безпідставними є покликання позивача обов`язок державного виконавця стягнути збір за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби в розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, оскільки редакція статті на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 48908998 від 30.10.2015 такого не передбачала. Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 62101140 від 18.05.2020, то зазначив, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 в справі № 2-3241/11 на адресу виконавчої служби не надходила, а отже, зміст її відповідачу не відомий. В зв`язку з наведеним, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області стягувачем ПАТ «ВіЕс Банк» пред`явлено виконавчий лист № 2-3241/11, виданий 10.09.2014 Франківським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») заборгованість по кредитному договору №КF 45482 від 07.11.2007 в сумі 967385 доларів 25 центів США, що станом на 14.11.2013 згідно курсу НБУ становить 7732310,30 грн., та судовий збір з розгляду даної справи в сумі 1700,00 грн.

Державним виконавцем відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 (далі - Закон України «Про виконавче провадження» № 606) 05.10.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 3 постанови зазначено, що у відповідності до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку невиконання рішення у строк для самостійного виконання, його буде виконано у примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору.

Згідно п. 2 вказаної постанови боржнику слід було виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

30.10.2015 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 773401,03 грн. на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем здійснено звернення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення пл. 84 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Торги з реалізації предмета іпотеки відбулись 23.07.2016, кошти від реалізації надійшли на депозитний рахунок 05.08.2016 та розподілені згідно ст.ст. 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент проведення виконавчих дій).

В подальшому на адресу відділу 14.08.2019, 30.01.2020 та 06.02.2020 від боржника ОСОБА_1 надходили заяви про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, листом ПАТ «Таскомбанк», що є правонаступником ПАТ «ВіЕс Банк», від 07.05.2020 № 10209/70, повідомлено державного виконавця, що заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому документу № 2-3241/11 від 10.09.2014 відсутня.

В зв`язку з чим державним виконавцем відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон України «Про виконавче провадження» № 1404) 14.05.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

18.05.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62101140 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 48908998 від 30.10.2015.

Не погоджуючись із вказаними постановами про стягнення виконавчого збору та про закінчення виконавчого провадження та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.

Спірні правовідносини у даній справі в частині позовної вимоги про визнання протиправною і скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 48908998 від 30.10.2015 Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 в редакції, що діяла на момент прийняття такої постанови.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як виконавчі листи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Як було встановлено судом з матеріалів справи, 30.10.2015 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 773401,03 грн. на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606.

Як випливає зі змісту такої постанови, в строк, наданий державним виконавцем боржнику, останнім не виконано виконавчий лист.

В зв`язку з чим, державним виконавцем на підставі вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 було стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 773401,03 грн., що становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Позивач в своєму позові наголошував на тому, що виконавчий збір справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби в розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Водночас, суд зазначає, що таке твердження не відповідає змісту статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606, яка на той час регулювала порядок розрахунку виконавчого збору, і під час дії якої було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3241/11, виданого 10.09.2014 Франківським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості по кредитному договору №КF 45482 від 07.11.2007 в сумі 967385 доларів 25 центів США, що станом на 14.11.2013 згідно курсу НБУ становить 7732310,30 грн., та судовий збір з розгляду даної справи в сумі 1700,00 грн., і під час дії якої прийнято оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору ВП 48908998 від 30.10.2015.

Слід зазначити, що аналогічна норма щодо величини виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом вже діяла і на час прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62101140 від 18.05.2020 з примусового виконання постанови № ВП 48908998 від 30.10.2015 про стягнення виконавчого збору.

Інших підстав для визнання протиправної та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП 48908998 від 30.10.2015, винесеної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романом Н.О., крім невірного визначення розміру виконавчого збору, позивач не навів.

Відтак, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні даної вимоги в зв`язку з безпідставністю, оскільки судом встановлено факт прийняття оскаржуваної постанови відповідно до правил ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606.

Що ж стосується постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62101140 від 18.05.2020, винесеної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романом Н.О., то суд зазначає таке.

На момент прийняття такої постанови виконавче провадження регулювалось Законом України «Про виконавче провадження» № 1404.

Так, відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вже було зазначено вище, ПАТ «Таскомбанк», що є правонаступником ПАТ «ВіЕс Банк», листом від 07.05.2020 № 10209/70 повідомило державного виконавця, що заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому документу № 2-3241/11 від 10.09.2014 відсутня в зв`язку з звільненням боржника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору.

З урахуванням відомостей, викладених у такому листі, державним виконавцем 14.05.2020 було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 48908998 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в якій, зважаючи на неповне стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 48908998, вирішено виділити в окреме виконавче провадження постанову від 30.10.2015 про стягнення виконавчого збору ВП № 48908998.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час така постанова про закриття виконавчого провадження ВП № 48908998 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 в справі № 2-3241/11 як протиправна.

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Зважаючи на той факт, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №62101140 від 18.05.2020 державним виконавцем в зв`язку з прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 48908998 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а така скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 в справі № 2-3241/11, то на даний час відсутні підстави для виділення в окреме виконавче провадження постанови від 30.10.2015 про стягнення виконавчого збору ВП № 48908998.

А, отже, така постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №62101140 від 18.05.2020 є протиправною і підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача в частині визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62101140 від 18.05.2020, не надав і не довів наявності підстав для прийняття такої постанови.

Звідси, за наслідками розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

За правилами, встановленими ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 287, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Романа Н.О. про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2020 ВП № 62101140.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (, місцезнаходження: 79000, Львівська область, місто Львів, пл. Маркіяна Шашкевича, б. 1) в користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. судових витрат у вигляді сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.07.2021.

Суддя Потабенко В.А.