Справа № 200/5120/21
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 р. Справа№200/5120/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

УСТАНОВИВ:

28 квітня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області № від 20 листопада 2019 року, код платежу 21081500, про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 250 000,00 гривень, прийняте за актом (довідка) № 0055/05/99/38/32/ НОМЕР_1 від 30 жовтня 2019 року «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та/або пального».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним Управлінням ДПС у Донецькій області за результатами проведеної фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі акту фактичної перевірки від 30.10.2019р. № 0055/05/99/38/32/ НОМЕР_1 , винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.11.2019 року, про порушення ч. 20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального № 481/95-ВР (із змінами та доповненнями) та застосовано фінансові санкції у сумі 250 000 гривень.

З визначеною сумою штрафних (фінансових) санкцій податковим повідомленням-рішенням № від 20.11.2019 року в сумі 250 000 гривень, за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії, позивач не погодився, однак сплатив штрафні санкції платіжним дорученням № 527 від 16.01.2020 року з метою недопущення застосування додаткових штрафних санкцій.

Вважає, що вищезазначене рішення прийняте з порушенням законодавства України та підлягає скасуванню. Вказує, що на АЗС, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 в період з 01.07.2019 року по 02.07.2019 року, позивачем було проведено відпуск ПММ, за раніше укладеними угодами, у зв`язку з виробничою необхідністю покупців. Зазначені операції відображались по відповідним РРО. В період з 01.07.2019 року по 02.07.2019 року у позивача була відсутня ліцензія.

З метою отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним позивачем завчасно, 12.06.2019 року платіжним дорученням № 369 проведено оплату з призначенням платежу: «придбання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним АЗС смт. Велика Новосілка», а також подано до ГУ ДФС у Донецькій області заяву на одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та заяву про реєстрацію платника акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового та/або акцизних складів. Ліцензію отримано 06.08.2019 року за номером 1900249. В будь-які інші дати в період з 03.07.2019 року по 06.08.2019 року, до моменту отримання ліцензія, господарську діяльність позивач не здійснював. Відсутність будь-яких операцій з реалізації ПММ підтверджено актом фактичної перевірки від 30.10.2019 р. № 0055/05/99/38/32/ НОМЕР_1 , книгою обліку розрахункових операцій. (зв. бік а.с. 15, а.с. 16, 17, 19-29 ).

Вказує, що затримка в отриманні ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю нормативно визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом № 2628 - 01 липня 2019 року. Наведене спростовує правомірність підходу відповідача щодо покладення на позивача відповідальності за реалізацію пального без відповідної ліцензії саме 01 липня 2019 року та 02 липня 2019 року, тобто в два перші дні, в які законодавець надав можливість отримати таку ліцензію. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією та законами України.

Зазначає, що згідно з відомостями інформаційних баз даних ДПС також установлено, що для забезпечення здійснення господарської діяльності, а саме з реалізації пального, ФОП ОСОБА_1 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним від 06.08.2019 №1900249 з терміном дії ліцензії з 06.08.2019 до 06.08.2024, за адресою місця торгівлі пальним: АДРЕСА_2 .

Перевіркою встановлено порушення ч.20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995р. № 481/95-ВР, згідно зареєстрованому через реєстратор операцій POS Master заводський TS80090066 фіскальний , в частині реалізації пального за період з 01.07.2019 року по 02.07.2019 року на АЗС ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , без наявності відповідної ліцензії.

Всі порушення, які були виявлені у ході фактичної перевірки були відображені у акті про результати фактичної перевірки, який зареєстровано від 30.10.2019 року № 0055. Оператор АЗС ОСОБА_2 від підписання акту про результати фактичної перевірки відмовився, тому було складено акт відмови від підписання та отримання акта перевірки № 0055 від 30.10.2019.

Відповідач вважає правомірним прийняття у відношенні позивача штрафних санкцій за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Таким чином просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк 5 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом належного оформлення позовної заяви відповідно до вищезазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, надання (надіслання) суду оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом розмірі (1250,00 гривень).

У зв`язку з усуненням недоліків ухвалою суду від 18 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Суд зазначає, що відповідно до статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд має відмовити у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміну предмета позову справа підпадає під дію частини четвертої цієї статті.

Справа, що розглядається відноситься до справ незначної складності та сума не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, на день розгляду справи сформована відповідна судова практика, у т.ч. Верховного Суду. Таким чином відсутні підстави для призначення розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, установив.

Позивач, ОСОБА_1 , зареєстрований 10 квітня 2015 року як фізична особа підприємець. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є роздрібна торгівля пальним (код 47.30).

Посадовими особами Головного управління ДПС у Донецькій області відповідно до наказу Головного управління ДПС у Донецькій області № 392 від 21 жовтня 2019 року та направлень на перевірку № 373, 374 від 21 жовтня 2019 року, на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, згідно зі статтею 16 Закону України №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» проведено фактичну перевірку АЗС, яка проводилась за адресою: АДРЕСА_2 де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

За результатами проведеної фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарюванню вимог встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та/або пальним складено акт фактичної перевірки від 30 жовтня 2019 року № 0055/05/99/38/32/ НОМЕР_1 , яким установлено, що у період з 01 липня 2019 року по 02 липня 2019 року на АЗС за адресою АДРЕСА_2 в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснювалась роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено частину 20 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відповідальність за вищезазначене порушення передбачена абзацем 9 частиною 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», згідно якого до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі 250 000,00 гривень.

За результатами проведеної перевірки у відношенні позивача складено податкове повідомлення-рішення № від 20 листопада 2019 року про застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 250 000,00 гривень.

Спірним питанням даної справи є правомірність винесення податковим органом у відношенні позивача зазначеного податкового повідомлення-рішення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступного.

Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначає, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1, підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до пункту 80.4 статті 80 Податкового кодексу України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 р. №481/95-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - Закон №481/95).

Відповідно до підпункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України при виході на перевірку об`єкту АЗС, що проводилась за адресою: АДРЕСА_2 де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Перевіркою встановлено факт реалізації пального, а саме оператором ОСОБА_2 було реалізовано газ скраплений у кількості 17,11 літрів (ціна за 1 літр - 12,10 грн.) на загальну суму 207 грн. На суму покупки оператор видав розрахунковий документ встановленого зразка (фіскальний чек № 6031 від 21.10.2019 року о 17:24 годині, ФН: ).

Перевіряючими було надано копію наказу № 392 від 21.10.2019 року та направлення на проведення перевірки № 373, 374 від 21.10.2019 року для проведення фактичної перевірки суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Після ознайомлення з вищезазначеними документами особа, яка фактично проводила розрахункові операції та є матеріально-відповідальною особою ОСОБА_2 , відмовився ознайомитись з направленнями та отримати копію наказу, про що було складено відповідний акт. Після чого було розпочата фактична перевірка АЗС ФОП ОСОБА_1 .

До перевірки були надані наступні документи: копія ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 1900249 від 06.08.2019 року, термін дії: з 06.08.2019 до 06.08.2024р.; Чек РРО № 6031 за 21.10.2019 року; копія Дозволу Головного управління Держпраці у Донецькій області № 0380.19.14 від 31.07.2019 року, діє до 31.07.2024 року; копії видаткових накладних та ТТН.

Позивач в обґрунтування позовних вимог не посилається на процедурні порушення проведення фактичної перевірки, відтак, суд здійснює перевірку правомірності прийнятих фіскальним органом рішень по суті.

Законом України від 23 листопада 2018 року N 2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" внесено зміни до Закону України від 19 грудня 1995 року N 481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон №481), зокрема, запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набрали чинності з 01 липня 2019 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 (далі - постанова №227), ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Згідно статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до частини 20 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Так, згідно абзацу 9 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

Аналіз наведених норм Закону №481/95-ВР свідчить про те, що роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктом господарювання лише за наявності у нього ліцензії на роздрібну торгівлю. У разі здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліценції до суб`єкта господарювання застосовується штраф.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі пальним через Автозаправочні станції (АЗС), за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Позивач не заперечує, що у вказаний період у нього були відсутні ліцензії, які ним отримано лише 06 серпня 2019 року за номерами: 1900249 та 1900248 відповідно. Вказав, що будь-які інші дати в період з 03 липня 2019 року по 06 серпня 2019 року, до моменту отримання ліцензія, він господарську діяльність не здійснював.

Суд зауважує, що за порушення частини 20 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» № 481/95-ВР у період з 01 липня 2019 року по 02 липня 2019 року позивач притягувався до адміністративної відповідальності, а також до нього застосувалися фінансові санкції через незаконну реалізацію пального на АЗС за адресою: АДРЕСА_3 та добровільно сплатив штраф у розмірі 250000 грн.

Так, 19 листопада 2019 року стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що з 01 липня 2019 року по 02 липня 2019 року він здійснював роздрібну торгівлю пальним, без отримання ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі пальним, за адресою знаходження АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в АДРЕСА_2 , чим порушив частину 1 статті 164 КУпАП.

Постановою Великоновосілківського районного суду Донецької області у справі 220/2893/19 від 13 січня 2020 року ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., без конфіскації пального. Вказана постанова набрала законної сили 24.01.2020р.

Вказаною постановою судом встановлено, що «…за направленням від 21 жовтня 2019 року № 374 головного управління ДПС у Донецькій області, з 21 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2019 року здійснено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 , який здійснює господарську діяльність (продаж пального) на АЗС Драйв, в АДРЕСА_2 . За результатами вказаної проведеної перевірки встановлено порушення, а саме, що ФОП ОСОБА_3 з 01 липня 2019 року по 02 липня 2019 року здійснювалася роздрібна торгівля пальним без наявності відповідної ліцензії, що призвело до порушення частини 20 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» № 481/95-ВР (із змінами та доповненнями внесеними Закон України 23.11.2018 № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», акт фактичної перевірки від 30.10.2019 р. №0055/05/99/38/32/ НОМЕР_1 ).

Неправомірна реалізація виявлена згідно зареєстрованого через реєстратор розрахункових операцій POS Master заводський TS80090066 фіскальний (у відповідності з даними інформаційної системи почекової передачі даних до ДПС України, у період з 01 по 02 липня 2019 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копій ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ФОП ОСОБА_3 дозволено продаж пального з 06.08.2019 р. по 06.08.2024 р.»

Позивачем добровільно сплачено сума штрафу у розмірі 17000 грн., що не є спірним та підтверджено матеріалами справи.

Крім того, за наслідками проведеної з 21 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2019 року фактичної перевірки (акт від 30.10.2019 р. №0055/05/99/38/32/ НОМЕР_1 ), податковим органом у відношенні позивача також винесено податкове повідомлення-рішення від 30 жовтня 2019 року №0055/05/99/38/32/ НОМЕР_1 про застосування до позивача штрафної санкції за роздрібну торгівлю пальним без наявної ліцензії в сумі 250000 грн.

Позивачем також добровільно сплачено штраф у сумі 250000 грн., що не заперечується сторонами та не є спірним у справі.

Визначені вище обставини встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року у справі № 200/4346/20-а, яке набрало законної сили 24 листопада 2020 року. А відтак, ці обставини не потребують доказуванню.

Відповідно до ч. 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У наведеній правовій нормі мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі.

Суд зауважує, що здійснюючи реалізацію пального без діючої ліцензії позивач не переслідував мети незаконного збагачення. Сплата позивачем штрафу, у т.ч. за адміністративне правопорушення на сам перед переслідувала мету не допустити збільшення суми штрафу (пені).

Як установлено судом, позивач ще у червні 2021 року сплатив відповідну суму вартості ліцензії, що підтверджено матеріалами справи. Проте, у зв`язку з відсутністю порядку оформалення та видачі ліцензій саме в період з 01 липня 2019 року по 02 липня 2019 року був позбавлений можливості отримати ліцензії не з власної вини (а.с. 19).

Закон №481 визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Статтею 1 Закону №481 серед іншого надано визначення наступним поняттям:

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23 листопада 2018 року 2628-VІІІ внесені зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: частини першу і четверту статті 15 викладено у такій редакції: «Імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії».

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2628-VІІІ останній набирає чинності з 1 січня 2019 року, крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 1 липня 2019 року.

Одночасно Законом №2628-VІІІ доповнено частину другу статті 17 Закону №481, за якою до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

За змістом статті 15 Закону №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулює (встановлює, визначає) Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 2 березня 2015 року № 222-VIII.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону №222-VIII (в редакції з 01 липня 2019 року), ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля пальним, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Частиною першою статті 8 Закону №222-VIII (в редакції на 1 липня 2019 року) у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Згідно з абзацем четвертим пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Частиною другою статті 20 Закону №222-VIII встановлено, що у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Отже, законодавець встановив, що протягом двох місяців, тобто липень - серпень 2019 року, відповідальність за провадження господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 Державна податкова служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 19 червня 2019 року №545 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» територіальні органи ДФС визначено органом ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального. Вказана постанова набрала чинності 01 липня 2019 року.

Листом Державної фіскальної служби від 30 травня 2019 року за №17014/7/99-99-12-01-01-17 на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» доведено територіальним органам - головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним, починаючи з 12 червня 2019 року. При цьому Головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 01 липня 2019 року.

Підпунктами 20.1.2., 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право:

- для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом;

- запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пунктів 85.2., 85.4., 85.6. статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Згідно з пунктом 121.1. статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

З 1 липня 2019 року набрали чинності норми Закону №481 щодо ліцензування оптової торгівлі пальним. З цієї дати оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

У разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів 500 000 гривень.

Зважаючи на положення абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3, частини першої статті 8 Закону №222-VIII при запровадженні ліцензування оптової торгівлі паливом, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Закон №2628-VІІІ, яким внесені зміни в тому числі до Законів № 481, №222-VIII, прийнятий Верховною Радою України 23 листопада 2018 року, опублікований 12 грудня 2018 року, набрав чинності з 1 січня 2019 року, крім зокрема норм підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону, що набирали чинності з 1 липня 2019 року.

Отже законодавець при запровадженні ліцензування оптової торгівлі пальним дотримався принципів, встановлених Законом №222-VIII, щодо надання достатнього строку для реалізації прийнятих змін, який склав вісім місяців з дня прийняття Закону №2628-VІІІ.

Суд звертає увагу на тому, що вищий орган виконавчої влади України з метою реалізації положень Закону № 481 в частині внесених змін Законом №2628-VІІІ, лише 19 червня 2019 року постановою №545 (набрала чинності 1 липня 2019 року) пункт 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2015 року № 609 виклав в новій редакції, доповнивши його новим видом ліцензійної діяльності (зокрема роздрібна та оптова торгівля пальним, зберігання пального), визначивши орган ліцензування - ДФС, територіальні органи ДФС.

Про можливість подати документи для отримання ліцензії з 12 червня 2019 року суб`єкт господарювання дізнався з листа ДФС від 30 травня 2019 року за №17014/7/99-99-12-01-01-17, при цьому фактично отримати ліцензію для здійснення оптової торгівлі пальним можливо було не раніше 01 липня 2019 року, що є днем набранням чинності норм Закону №2628-VІІІ щодо ліцензування, в тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії.

Отже зволікання з боку держави в особі її органів виконавчої влади (КМУ, ДФС) щодо визначення органу ліцензування та відповідно зменшивши суб`єкту господарювання строк для реалізації права на отримання ліцензії до набрання чинності норм Закону №2628 щодо ліцензування, призвело б до необхідності зупинення діяльності суб`єкта господарювання. Зокрема, підприємство мало 18 днів для подання відповідної заяви, в той час як органу ліцензування Законом надано 20 днів на розгляд заяви про отримання ліцензії.

Зазначені дії органів виконавчої влади є прикладом порушення ними принципу «належного урядування», які призвели до перешкод в господарюванні для добросовісних платників.

Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, Верховним Судом з метою забезпечення дії в Україні принципу верховенства права враховано судову практику Європейського суду з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Суд зазначає, що затримка в отриманні ліцензій на право оптової торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю законодавчо визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом №2628-VIII.

Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, Суд у справі бере до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.

Аналогічну позицію висловлено в постанові Верховного Суду від 4 листопада 2020 року у справі №160/10203/19 та від 01 грудня 2020 року № 580/1550/20.

Отже адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» позивач сплатив судовий збір у розмірі 3750,00 гривень, тому в силу вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 20 листопада 2019 року задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області № від 20 листопада 2019 року про застосування до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 250 000,00 гривень

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) суму судового збору у розмірі 3750 гривень 00 копійок.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 липня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова