Справа № 320/6112/21
Суддя: Файчак В.О.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 року № 320/6112/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Файчак В.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Бучанської міської ради Київської області (далі -відповідач, Рада), в якому просить:

- визнати протиправними дії Бучанської міської ради щодо відмови в задоволенні запиту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на інформацію до Бучанської міської ради від 18.04.2021 в частині доступу до інформації про прізвища, імена, по батькові працівників Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування, та щодо надання неточної та неповної інформації та бездіяльність, яка виявилась у незасвідчені електронної копії паперового листа Бучанської міської ради Кисілю М.В. від 22.04.2021 з трьома номерами № 04-17/274, № 04-17/305, № 04-17/306;

- визнати протиправною бездіяльність Бучанської міської ради, яка виявилась у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на інформацію до виконавчого комітету Бучанської міської ради від 18.04.2021 та в ненаправлені його виконавчому комітету Бучанської міської ради;

- визнати протиправною бездіяльність Бучанської міської ради, яка виявилась у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на інформацію до виконавчого комітету Бучанської міської ради від 28.04.2021 та в ненаправлені його виконавчому комітету Бучанської міської ради, і зобов`язати відповідача направити виконавчому комітету Бучанської міської ради його запит на інформацію від 28.04.2021 та повідомити його про це в установлений законом строк;

- визнати протиправними дії Бучанської міської ради щодо відмови в задоволенні запиту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на інформацію від 06.05.2021 в частині доступу до інформації по першому питанню та бездіяльність, яка виявилась у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 на інформацію від 06.05.2021 в частині доступу до інформації по другому питанню, а також бездіяльність, яка виявилась у незасвідчені електронної копії паперового листа Бучанської міської ради від 13.05.2021, зобов`язати Бучанську міську раду надати ОСОБА_1 запитувану інформацію по першому питанню запиту ОСОБА_1 на інформацію від 06.05.2021 та розглянути запит на інформацію від 06.05.2021 в частині доступу до інформації по другому питанню належним чином відповідно до законодавства України й надати йому відповідь у встановлений законом строк.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.04.2021, 28.04.2021 він звернувся із запитами до Бучанської міської ради Київської області та виконавчого комітету Бучанської міської ради, а 06.05.2021 - до Бучанської міської ради Київської області, у яких просив надати йому публічну інформацію про прізвища, імена, по батькові, назви посад працівників Бучанської міської ради та виконавчого комітету Бучанської міської ради відповідно, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал, тощо) та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них за березень 2021 року.

На адресу електронної пошти позивача з електронної поштової адреси 05.05.2021 надійшло повідомлення, до якого була прикріплена копія паперового листа Бучанської міської ради Київської області від 22.04.2021 з трьома номерами 04-17/274, № 04-17/305, 04-17/306 у вигляді файлу ««CCF05052021_0001 .pdf». У листі зазначено, що він є відповіддю на запит позивача від 19.04.2021.

У вказаному листі Бучанська міська рада з посиланням на ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», статті 7 та 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації та на відсутність згоди технічних працівників й обслуговуючого персоналу Бучанської міської ради на оприлюднення своїх персональних даних відмовила позивачу в наданні інформації щодо прізвищ, імен, по батькові вказаних працівників і розмір заробітної плати кожного з них за березень 2021 року та надала лише узагальнені відомості про нараховану заробітну плату за березень 2021 року працівників, що займаються обслуговуванням. Із запитуваної інформації лист містив лише назви посад відповідних працівників, без прив`язки до конкретних осіб.

Позивач, вважає, що Радою надано неповну відповідь на його запити, оскільки не було надано інформації про прізвища, імена й по батькові зазначених в запитах працівників. Також, позивач посилається на те, що у листах Бучанської міської ради від 22.04.2021, 13.05.2021 не вказано, ні якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, ні в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від розголошення, ні чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію.

На думку позивача, Бучанська міська рада не застосувала «трискладовий тест» при відмові у задоволенні запиту на інформацію в частині доступу до інформації про прізвища, імена, по батькові вказаних ним працівників і розмір заробітної плати кожного з них за березень 2021 року. А тому вважає, що відповідачем порушено його право на доступ до публічної інформації, як вид права на вільне збирання, одержання інформації, закріплене в ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 302 ЦК України, статтях 5-7 Закону України «Про інформацію», ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано докази у справі від відповідача: лист Бучанської міської ради від 22.04.2021 з трьома номерами 04-17/274, № 04-17/305, 04-17/306, а також лист Бучанської міської ради від 13.05.2021 № 04-17/313.

Разом з тим, судом запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 продовжено Бучанській міській раді строк для надання відзиву на позовну заяву та витребуваних доказів на десять календарних днів з дня отримання копії даної ухвали.

20.07.2021 до суду надійшов відзив Ради на позов, й якому відповідач позов не визнав та просить у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що інформація, що запитує позивач, дає змогу володільцю виділити із групи людей конкретну особу, тобто її можна вважати персональними даними і вона не підлягає розголошенню, адже така інформація стосується осіб, які не є посадовими особами органів місцевого самоврядування, а їх персональні дані ніколи не оприлюднювались і у вільному доступі відсутні. Фізичні особи, стосовно яких позивач запитує інформацію, не надали дозволу на оприлюднення їх персональних даних. В свою чергу, Рада відповідно до законодавства несе відповідальність за порушення недоторканості приватного життя, в той час, як причина та мета витребування позивачем такої інформації не відома.

Разом з вказаним відзивом Рада надала витребувані судом документи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 18.04.2021 звернувся із запитом до Бучанської міської ради Київської області, у якому просив надати йому публічну інформацію про прізвища, імена, по батькові, назви посад працівників Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал, тощо), та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них Радою за березень 2021 року.

Зазначений запит надіслано на адресу електронної пошти Бучанської міської ради Київської області 18.04.2021 о 23:50 год. разом із файлом кваліфікованого електронного цифрового підпису.

18.04.2021 звернувся із запитом до виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області, у якому просив надати йому публічну інформацію про прізвища, імена, по батькові, назви посад працівників виконавчого комітету Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал, тощо), та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них виконавчим комітетом Бучанської міської ради за березень 2021 року.

Зазначений запит надіслано на адресу електронної пошти 18.04.2021 о 23:52 год. разом із файлом кваліфікованого електронного цифрового підпису.

22.04.2021 Радою на запит про надання публічної інформації від 19.04.2021 № 04-17/274 надана відповідь № 04-17/274, яка з посиланням на статті 5 Закону України «Про захист персональних даних», статей 7 та 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» полягала в тому, що оскільки працівники, які займаються обслуговуванням органів місцевого самоврядування, не є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, публічна інформація що містить персональні дані фізичної особи, є конфіденційною і надається на запит лише за умови надання даною фізичною особою своєї згоди на поширення (оприлюднення) таких даних. Також у цій відповіді повідомлено позивачу, що згоди на оприлюднення своїх персональних даних працівники не надавали, отже Рада, як розпорядник інформації надає узагальнені відомості про нараховану заробітну плату за березень 2021 року працівників, що займаються обслуговуванням, згідно таблиці. До відповіді долучено також відомості про нараховану та виплачену таким працівникам заробітну плату. Із запитуваної інформації лист містив лише назви посад відповідних працівників, без прив`язки до конкретних осіб.

22.04.2021 о 13:45 відповідачем надіслано копію паперового листа-відповіді на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується листом Бучанської міської ради ОСОБА_1 від 22.04.2021 № 04-17/274.

Як зазначає позивач у запитах від 28.04.2021 до Ради та виконавчого комітету Ради, у зв`язку з неотриманням відповідей на запити від 18.04.2021, позивач о 21:18 надіслав на електронну поштову адресу Бучанської міської ради Київської області повідомлення, до якого були прикріплені нові запити про інформацію до Бучанської міської ради та виконавчого комітету Бучанської міської ради у вигляді електронних письмових документів «Запит 1.pdf» та «Запит 2.pdf» і файлу кваліфікованого електронного підпису до них « Запит1.pdf.p7s », « Запит2.pdf.p7s ».

У вказаному запиті до Ради просив надати інформацію про прізвища, імена та по батькові, назви посад працівників Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал тощо), та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них за березень 2021 року.

У вказаному запиті до виконавчого комітету Ради просив надати інформацію про прізвища, імена та по батькові, назви посад працівників виконавчого комітету Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал тощо), та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них за березень 2021 року.

На адресу електронної пошти позивача з електронної поштової адреси 05.05.2021 о 13:41 надійшло повідомлення, до якого була прикріплена копія паперового листа Бучанської міської ради Київської області від 22.04.2021 №04-17/274, № 04-17/305, 04-17/306 у вигляді файлу ««CCF05052021_0001 .pdf». У листі зазначено, що він є відповіддю на запит позивача від 19.04.2021.

Лист Ради від 22.04.2021 №04-17/274, № 04-17/305, 04-17/306 ідентичний за змістом листу № 04-17/274.

Позивач, вважаючи, що Бучанською міською радою Київської області надано неповну відповідь на його запит від 19.04.2021, оскільки не було надано інформації про прізвища, імена та по батькові зазначених в листі працівників, 06.05.2021 о 15:45 надіслав на електронну пошту Ради gromada@bucha-rada.gоv.ua повідомлення, до якого прикріпив запит на публічну інформацію та файл кваліфікованого електронного цифрового підпису.

У запиті від 06.05.2021 позивач посилаючись на те, що заробітна плата, яку отримують працівники є бюджетними коштами, тому інформація про прізвища, імена й по батькові зазначених працівників обмеженню не підлягає, і такі персональні дані не належать до конфіденційної інформації чи будь-якого іншого виду інформації з обмеженим доступом в силу прямої вказівки закону (частини 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»), отже не підлягають застосуванню положення статей 7 та 10-1 цього Закону і відповідна інформація підлягає наданню на запит незалежно від наявності (відсутності) згоди суб`єкта персональних даних, просив:

1. надати йому таку публічну інформацію: прізвища, імена, по батькові, назви посад працівників Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал, тощо), та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них за березень 2021 року.

2. надати йому таку публічну інформацію: прізвища, імена, по батькові, назви посад працівників виконавчого комітету Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал, тощо), та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них за березень 2021 року.

13.05.2021 о 10:47 з електронної поштової адреси gromada@bucha-rada.gоv.ua на електронну адресу позивача надійшло повідомлення та копія листа Бучанської міської ради від 13.05.2021 № 04-17/313.

Вказаним листом позивачу відмовлено у задоволенні запиту на інформацію у зв`язку з тим, що запитувана інформація є персональними даними та інформацією з обмеженим доступом - конфіденційною та згоди на поширення своїх персональних даних відповідні працівники не надавали.

Не погоджуючись із діями та бездіяльністю відповідача та наданими відповідями на публічну інформацію, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частини друга, третя статті 34 Конституції України).

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Вимогами статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (далі Закон №2657-XII) передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з частинами 1, 2 статті 7 Закону №2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати право особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно зі статтею 20 Закону N 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес є Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Згідно з положеннями статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 2 статті 5 Закону України №2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

В силу частин першої та другої статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Статтею 3 Закону №2939 визначено гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації. Так, відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 3 Закону - право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону №2939 інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (частини перша, друга статті 6 Закону N 2939-VI).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 ст.13 Закону №2939 визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону є:1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

В силу частини 2 ст.13 Закону №2939, до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами (ч.3 ст.13 Закону №2939).

Частиною четвертою статті 13 Закону №2939-VI визначено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону №2939 розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами першою та четвертою статті 20 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, приписи чинного законодавства надають будь-якій фізичній особі право звернутися до юридичних осіб, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, із запитами про надання публічної інформації.

Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Така інформація є відкритою і розкривається необмеженому колу осіб.

Надання юридичною особою, що фінансується з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, як розпорядником публічної інформації відповідної інформації є безпосереднім обов`язком розпорядника.

За правилами ч.ч. 1-5 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.

Частиною 1 ст. 23 Закону № 2939-VI визначено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації, несвоєчасне надання інформації (п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 23 Закону № 2939-VI).

Як зазначалось вище, у листі Ради від 22.04.2021 № 04-17/274, № 04-17/305, 04-17/306, який є відповіддю на запит позивача до Ради від 18.04.2021, було повідомлено позивача про те, що йому надсилається інформація про розмір заробітної плати осіб, які не є посадовими особами місцевого самоврядування, та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них за березень 2021 року. До відповіді долучено також відомості про нараховану та виплачену таким працівникам заробітну плату, у яких інформацію про прізвища, імена й по батькові не вказано.

Також, листом відповідача від 13.05.2021 № 04-17/313 відмовлено в задоволенні аналогічного запиту на інформацію ОСОБА_1 від 06.05.2021 в частині Ради (по першому питанню).

Водночас, обґрунтовуючи правомірність свого рішення щодо відмови у задоволенні запиту на публічну інформацію в частині надання інформації щодо прізвища, імена й по батькові зазначених в запитах працівників, відповідач у листах від 22.04.2021 № 04-17/274, № 04-17/305, 04-17/306 та від 13.05.2021 № 04-17/313 року послався на те, що вказані документи містять інформацію, яка віднесена до персональних даних особи, розповсюдження (поширення) якої має обмеження, встановлені, як Законом України «Про захист персональних даних», так і Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Разом з цим, вирішуючи справу, суд виходить з того, що за правилами ч. 5 статті 6 Закону №2939-VI, не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

За положенням частини 2 та 3 статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» (далі - Закон №2297), персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Персональні дані, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оформленій за формою, визначеною відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", не належать до інформації з обмеженим доступом, крім відомостей, визначених Законом України "Про запобігання корупції".

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Законом може бути заборонено віднесення інших відомостей, що є персональними даними, до інформації з обмеженим доступом.

Системний аналіз наведених норм права в контексті конкретних обставин справи дає підстави для висновку, що Законом № 2939-VI та Законом №2297 визначено винятки щодо інформації, яка не належить до інформації з обмеженим доступом, зокрема, інформація про володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Тобто, у даному випадку відомості, що є персональними даними, заборонено відносити до інформації з обмеженим доступом.

Суд зазначає, що зі змісту вищевказаних запитів позивача вбачається, що вони стосувалися інформації про розпорядження бюджетними коштами. Тобто щодо доступу, як вже зазначалось, до інформації доступ до яких в силу частини 5 статті 6 Закону № 2939-VI не може бути обмежено.

Отже, інформація про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу, будь-які інші виплати з державного чи місцевого бюджету працівнику державного органу або органу місцевого самоврядування, як і відомості про прізвища, імена та по батькові осіб, які отримали бюджетні кошти, не є конфіденційною, не може бути обмежена в доступі в силу закону і підлягає наданню на запит.

Суд звертає увагу, що питання можливості обмеження доступу, як виняток з відкритості, повинно вирішуватись відносно конкретної інформації та за обставин конкретної ситуації, які наявні на момент прийняття рішення про можливість обмеження доступу. Цей конкретний розгляд можливості і правомірності обмеження доступу повинен здійснюватися за «трискладовим тестом».

З огляду, на відсутність правових підстав для обмеження інформації, що запитувана позивачем у Ради, підстави для проведення «трискладового тесту» відсутні.

Тобто, підстав, передбачених статтею 22 Закону № 2939-VI, для відмови у задоволенні запиту на інформацію у відповідача не було.

Суд зазначає, що відповідач мав право обмежити доступ лише до тієї частини інформації, яка є конфіденційною або таємною, або інформації яка не передбачена частиною 5 статті 6 Закону № 2939-VI.

Таким чином, відмова розпорядника інформації надати відомості з тих підстав, що запитувані документи містять інформацію з обмеженим доступом є неправомірною.

Аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що надіслані відповідачем відповіді на запити є фактичною відмовою у наданні запитуваної інформації. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем запити не розглянуті відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки відповідь не відповідає критеріям точності та повноти запитуваної інформації.

Відповідно до пункту 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. А згідно з пунктом 2 цієї статті здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Тобто стаття 10 Конвенції має на меті гарантувати вільний обіг ідей та відомостей у суспільстві. Вона гарантує не лише право на передання інформації, але також право громадськості отримувати її. Більше того, визнане на національному рівні право на отримання інформації може бути підставою для реалізації права, гарантованого статтею 10 (див. рішення Європейського суду з прав людини від 17 лютого 2015 року у справі "Guseva v. Bulgaria", заява № 6987/07, § 36, 40; від 03 квітня 2012 року у справі "Gillberg v. Sweden", заява № 41723/06, § 93).

Реалізації вказаних прав не повинні перешкоджати органи держави, крім випадків втручання, передбачених пунктом 2 вказаної статті. Відмова державного органу у наданні інформації на запит є формою втручання у право на свободу одержувати інформацію. Тому таке втручання має розглядатися на предмет дотримання пункту 2 статті 10 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21.01.2021 № 14220/13|72601/13 "Справа "Лещенко проти України" суд дійшов висновку про те, що у заяві N 14220/13 було порушено статтю 10 Конвенції. Європейський суд з прав людини зазначив, що національні органи влади не навели "достатніх" причин для втручання, яке не було пропорційним переслідуваній законній меті. Положення частини п`ятої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" справді виключало майже будь-яке обмеження доступу до відповідної інформації. Натомість національні органи влади та суди посилалися на більш загальні положення національного законодавства щодо права на особисте життя. Не було наведено обґрунтування, чому були застосовними ці загальні положення, а не частина п`ята статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", або чому вони переважали над цією статтею (п. 89 рішення).

Отже, враховуючи те, що запитувана позивачем у запитах від 18.04.2021 та 06.05.2021, в частині, що стосується Ради, інформація щодо розпорядження бюджетними коштами є публічною, суд дійшов висновку про те, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у наданні відповіді на запити про публічну інформацію, внаслідок чого адміністративний позов ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованим.

Водночас, щодо обраного позивачем способу захисту його порушених прав та законних інтересів суд звертає увагу на таке.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначив, що ефективний спосіб захисту повинен бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд суб`єкта владних повноважень дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (Рішення у справі Гурепка проти України від 06.09.2005) і такий спосіб захист повинен існувати незалежно від форми його вираження у правовій системі тієї чи іншої країни (Рішення у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства від 15.11.1996). Ефективний спосіб захисту повинен запобігати виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування порушенню, що мало місце (Рішення у справі Кудла проти Польщі від 26.10.2000).

Суд зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З огляду на те, що листами Бучанської міської ради Київської області від 22.04.2021 № 04-17/274, № 04-17/305, 04-17/306 та від 13.05.2021 № 04-17/313 фактично відмовлено позивачу у наданні запитуваної інформації, суд вважає, що належним та повним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є визнання протиправними дій Бучанської міської ради, щодо відмови у наданні ОСОБА_1 на запити від 18.04.2021 та 06.05.2021 публічної інформації про прізвища, імена, по батькові, назви посад працівників Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал, тощо) та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них за березень 2021 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 06.05.2021, в частині, що стосується Ради, у порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» та надати відповідь з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому судовому рішенні.

На думку суду, вказане є достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача.

Щодо доводів позивача про бездіяльність, яка виявилась у незасвідчені електронної копії паперового листа Бучанської міської ради ОСОБА_1 від 22.04.2021 з трьома номерами № 04-17/274, № 04-17/305, № 04-17/306 та електронної копії паперового листа Бучанської міської ради від 13.05.2021 № 04-17/313, суд зазначає таке.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» не містить спеціальних вимог до форми надання відповіді на запит на публічну інформацію, отже, слід керуватися загальними вимогами, передбаченими до службових документів.

Згідно з п. 1 розділу І Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за № 736/27181 (далі - Правила), ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

В силу п. 2 розділу І Правил, службовий документ - це офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити.

Копія документа - документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках - деяких його зовнішніх ознак.

Пунктом 1 глави 7 розділу IIІ Правил визначено, що вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службами. Види документів, інформація з яких передається каналами електрозв`язку, а також необхідність і порядок надсилання адресатові їх оригіналу в паперовій формі визначаються інструкцією з діловодства установи з урахуванням наявних в установі технічних і програмних засобів.

Вихідні документи опрацьовуються і надсилаються централізовано в день їх надходження від структурних підрозділів - виконавців або не пізніше наступного робочого дня. Не допускається надсилання або передача документів без їх реєстрації у службі діловодства (п. 3 глави 7 розділу IIІ Правил).

Відповідно до п. 4 глави 7 розділу IIІ Правил під час приймання від виконавців вихідних документів працівники служби діловодства зобов`язані перевірити: правильність оформлення документа (склад і розміщення в ньому всіх реквізитів); наявність і правильність зазначення адреси; наявність на документі відмітки про додатки; наявність усіх необхідних підписів на документі та додатках до нього; наявність віз на копії вихідного документа, що залишається у справах установи; наявність і повноту додатків; відповідність кількості примірників кількості адресатів.

Суд зазначає, що листи відповідача від 22.04.2021 № 04-17/274, № 04-17/305, № 04-17/306 та від 13.05.2021 № 04-17/313 є службовими документами в розумінні Правил, також судом встановлено, що такі листи містять всі необхідні реквізити службового документа.

Разом з цим, суд зазначає, що вказані листи не створені в системі електронного документообігу та є письмовими документами, відтак норми Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у незасвідчені електронних копій паперового листа Бучанської міської ради від 22.04.2021 № 04-17/274, № 04-17/305, № 04-17/306 та листа Бучанської міської ради від 13.05.2021 № 04-17/313.

Щодо вимог позивача про: визнання протиправною бездіяльність Бучанської міської ради, яка виявилась у ненаданні відповіді на запити ОСОБА_1 на інформацію, адресованих виконавчому комітету Бучанської міської ради від 18.04.2021 та від 28.04.2021, а також в ненаправлені їх до виконавчого комітету Бучанської міської ради; і зобов`язання відповідача направити виконавчому комітету Бучанської міської ради запит на інформацію від 28.04.2021 та повідомити про це в установлений законом строк позивача, суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, згідно з ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

З вказаної норми Закону слідує, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але таке звернення йому адресовано, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику.

Разом з цим, матеріали справи свідчать, що запити ОСОБА_1 на інформацію від 18.04.2021 та від 28.04.2021 адресовані позивачем саме виконавчому комітету Бучанської міської ради, а не відповідачу.

Отже, в даному випадку, позивачем електронною поштою направлено запити адресовані виконавчому комітету Бучанської міської ради. При цьому, веб сайт bucha-rada.gоv.ua містить інформацію як щодо Бучанської міської ради Київської області так і її виконавчого органу. Зокрема, серед контактів вказаний номер телефону ЦНАП виконавчого комітету Бучанської міської ради. Таким чином, вказаний емейл (gromada@bucha-rada.gоv.ua) є електронною адресою як Бучанської міської ради Київської області так і виконавчого комітету Бучанської міської ради.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що у відповідача не було підстав для направлення вищевказаних запитів виконавчому комітету Бучанської міської ради та повідомлення про це позивача на підставі положень ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI.

При цьому, суд зазначає, що статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Таким чином, виконавчий комітет Бучанської міської ради є самостійною юридичною особою, яка діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Разом з цим, питання наявності протиправної бездіяльності виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області щодо не надання відповіді позивачу на його інформаційні запити не є предметом даної справи, адже позивач не визначав виконавчий комітет Бучанської міської ради відповідачем у даній справі та позовних вимог до нього не заявляв.

Враховуючи вищевказане суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача про: визнання протиправною бездіяльність Бучанської міської ради, яка виявилась у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 від 06.05.2021 в частині другого питання та зобов`язати розглянути цей запит в цій частині та надати відповідь у встановлений законом строк, а саме: надати йому таку публічну інформацію: прізвища, імена, по батькові, назви посад працівників виконавчого комітету Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал, тощо), та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них за березень 2021 року, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині на підставі зазначених вище положень статей 5, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI.

Позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Ради щодо не направлення виконавчому комітету Бучанської міської ради запиту від 06.05.2021 в частині другого питання, яке безпосередньо стосується виконавчого комітету, але адресовано Раді, позивачем заявлено не було.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, відтак відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 12, 73, 77-78, 143, 243-246, 250, 263 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бучанської міської ради Київської області задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Бучанської міської ради Київської області (08292, Київська область, м. Буча, вул. Енергетиків, 12; код за ), щодо відмови у наданні ОСОБА_1 на запити від 18.04.2021 та 06.05.2021 публічної інформації про прізвища, імена, по батькові, назви посад працівників Бучанської міської ради, які не є посадовими особами місцевого самоврядування (технічні працівники, обслуговуючий персонал, тощо) та про розмір заробітної плати, виплаченої кожному з них за березень 2021 року.

3. Зобов`язати Бучанську міську раду Київської області (08292, Київська область, м. Буча, вул. Енергетиків, 12; код за ) повторно розглянути запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 06.05.2021 в частині, що стосується Бучанської міської ради, у порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» та надати відповідь з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому судовому рішенні.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Файчак В.О.