Справа № 200/6200/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 р. Справа№200/6200/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління ПФУ Донецької області від 12.04.2021 року № 60 «Про перерахунок пенсії» в частині застосування до перерахунку пенсії відсоткового значення в розмірі 60% від заробітної плати та обмеження розміру призначеної пенсії максимальним розміром; зобов`язати Маріупольське об`єднане управління ПФУ Донецької області здійснити перерахунок та виплату розміру призначеної позивачу пенсії за вислугу років з 01 квітня 2021 року з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, визначеної у довідці від 29.03.2021 року № 21-85-462, виданої Донецькою обласною прокуратурою, без обмежень її максимального розміру, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Ухвалою від 24 травня 2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22 червня 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшла заява про заміну відповідача по справі та заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

23 червня 2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву.

29 червня 2021 року ухвалами суду в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про заміну відповідача по справі відмовлено, заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду.

02 липня 2021 року до суду від позивача засобами електронного зв`язку надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

13 липня 2021 року засобами електронного зв`язку до суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов.

20 липня 2021 року до суду від позивача засобами електронного зв`язку надійшла відповідь на відзив відповідача.

26 липня 2021 року дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

З матеріалів адміністративної справи суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що в грудні 2002 року йому безстроково призначено пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від суми середнього заробітку.

З лютого 2005 року позивач перебуває на обліку в Маріупольському ОУ ПФУ Донецької області.

Наказом № 652к від 23.11.15 Генерального прокурора України позивача звільнено з органів прокуратури України з 30.11.15 за власним бажанням.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.06.2016 у справі №263/6740/16-а зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя здійснити позивачу на перерахунок пенсії з 01.12.2015 року на підставі довідки прокуратури Донецької області № 18-57-273 від 10.03.2016 року, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону № 2663-111 від 12.07.2001 року), виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку без обмеження граничного розміру пенсії.

З 01.01.2021 відповідно до статті 81 Закону № 1697-УІІ підвищено заробітну плату прокурорським працівникам, що відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VІІ є підставою для перерахунку пенсії.

Згідно з наданою прокуратурою Донецької області довідкою від 29.03.2021 року № 21-85-462, станом на 15.03.2021 року розмір заробітної плати (грошового забезпечення) працюючого працівника, з якої прокуратурою Донецької області сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідною (прирівняною) посадою прокурор Жовтневого району м. Маріуполя (керівник окружної прокуратуру), складає 78400,00 грн (фактична заробітна плата).

08 квітня 2021 року через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України позивач звернувся с заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та Рішення Другого сенату Конституційного суду України № 7-р(ІІ)-2019 від 13.12.2019 року з урахуванням нової довідки про заробітну плату № 21-85-462 від 29.03.2021 року станом на 15.03.2021, виданої Прокуратурою Донецької області.

За результатами розгляду заяви позивача листом від 14.04.2021 року № 1581-1589/К-02/8-0580/21 відповідач повідомив, що з 01.04.2021 року позивачу було проведено перерахунок пенсії відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та про те, що розмір його пенсії за вислугу років з 01.04.2021 року став складати 17690,00 грн, яка обчислена виходячи з наступних показників: загальний процент від середнього заробітку - 60%; середньомісячний заробіток - 78400,00 грн; розмір пенсії 47040,00 грн; розмір пенсії з обмеженнями - 17690,00 грн, тобто пенсію перераховано в розмірі 60% від заробітної плати відповідно до ч. 5 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ та з урахуванням норм ч. 15 ст. 86 цього Закону - максимальний розмір пенсії 10 прожиткових мінімумів.

Позивач зазначає, що до вказано листа відповідачем було додано рішення № 60 від 12.04.2021 року, яким підтверджено викладені відповідачем обставини.

Позивач вважає вказане рішення відповідача про проведення перерахунку пенсії в частині застосування загального проценту розрахунку пенсії від заробітку 60% та застосування обмежень максимальним розміром пенсії 10 прожиткових мінімумів протиправним та таким, що підлягають скасуванню.

Відповідач, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, як юридична особа за кодом зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має організаційно-правову форму - орган державної влади.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ, відповідно до Розділу XII Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-ХІІ, крім, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.

Частиною другою статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» передбачено, що пенсія прокурорам призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Згідно позовних вимог ОСОБА_1 норми ст. 86 ЗУ №1697 не підлягають застосуванню до нього, враховуючи призначення пенсії за вислугу років до набрання чинності Закону України№1697.

Відповідач вважає, що встановлення різного відсотку від місячного розміру заробітної плати для обчислення пенсії за вислугу років працівникам прокуратури які вийшли на пенсію до 15.07.2015 року, та після цієї дати суперечить нормам ст. 3 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо вимоги позивача в частині обчислення пенсії з 01.04.2021 року без обмеження максимальним розміром відповідач зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії вперше було введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668- VI (далі - Закон № 3668-УІ), що набрав чинності 01.10.2011.

Відповідно до статті 2 Закону №3668-VІ максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно абзацом 1 пункту 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Відповідач зазначає, що станом на 01.04.2021 року (дату набуття позивачем права на перерахунок пенсії), діє норма ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697, відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач вказує на те, що норми законодавства, щодо обмеження максимального розміру пенсії на даний час є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування по відношенню до позивача, тому відповідач не має законних підстав для виплати пенсії у більшому, ніж обмеженому законом розмірі та посилається на правову позицію, викладену в постановах Першого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2021 року №200/2674/21-а,Верховного Суду від 27.01.2021 року по справі №344/1326/17, від 21.05.2020 року №554/10510/16-а, від 5 липня 2018 року № 462/2937/16-а, 17.01.2019 року №163/713/17, від 22.01.2019 року №344/13585/16-а, від 15.05.2019 року №554/4191/17.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини в частині здійснення перерахунку відповідачем пенсії позивачу зі зниженням відсотку обчислення пенсії та обмеження її максимального розміру визнаються відповідачем та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Згідно із ч. 13 ст. 86 Закону №1697-VII, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону №1697-VII, в первісній редакції, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року було змінено частину 20 статті 86 Закону №1697-VII та викладено її у наступній редакції: "20. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 16 «Прикінцевих положень» цього Закону було зобов`язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом: забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Однак, жодного нормативно-правового акту з метою врегулювання умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України не приймалось.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019 визначено, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

«20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Статтею 152 Конституції України закріплено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічну норму передбачено ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII на підставі довідки прокуратури Донецької області.

Такий висновок суду кореспондує рішенню Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у зразковій справі про перерахунок пенсій прокурорів відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(II)/2019.

Поряд з цим, позивачу призначено пенсію в 2002 році.

На момент призначення пенсії позивачу спірні правовідносини були врегульовані приписами Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII, зокрема, ч.2 ст.50-1 вказаного закону передбачала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції Закону № 76-VIII прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначив, що положення частини 1 статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності (підпункт 2.2 пункту 2). Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований статтею 46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина 1 статті 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48). На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. У разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб (підпункт 2.3 пункту 2).

Тож, порядок призначення та виплати пенсій, встановлений Законом № 1697-VІ, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ним чинності, а тому до таких спірних правовідносин слід застосовувати норми статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), оскільки редакції вказаного закону звужують права позивача в частині розміру пенсії.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 від 04.11.1950, визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно пункту 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (заява № 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (пункт 52).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що оскільки перерахунок пенсії позивача пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної пенсії, то при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.

Такий висновок суду кореспондує правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.04.2019 року по справі № 310/6638/16-а при перегляді рішень судів першої та апеляційної інстанцій в подібних правовідносинах.

Тож, суд дійшов висновку про протиправність та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління ПФУ Донецької області від 12.04.2021 року № 60 «Про перерахунок пенсії» в частині застосування до перерахунку пенсії відсоткового значення в розмірі 60% від заробітної плати.

Щодо позовної вимоги позивача щодо виплати пенсії без обмеження її максимального розміру суд зазначає наступне.

Обмеження максимального розміру пенсії вперше було введено в дію Законом України Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), що набрав чинності 01.10.2011.

Статтею 2 Закону №3668-VI визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно абз. 1 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Верховний Суд в постанові від 24.06.2020 по справі №580/234/19 сформував правовий висновок, згідно якого тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06 вересня 2012 року №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

З часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Враховуючи викладене, суд не приймає доводи позивача стосовного незастосування до нього приписів Закону № 3668-VI, тому що пенсія йому була призначена до набрання чинності вказаним законом, оскільки визначальним фактором для його застосування є не тільки дата призначення пенсії, а і дата її перерахунку.

Оскільки, право на перерахунок пенсії, з приводу якого виникли спірні правовідносини, виникло після набрання чинності Законом № 3668-VI, його приписи поширюються на спірні правовідносини в даній справі.

Тож, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

При звернені до суд з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 454,00 грн (908 грн : 2) пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, )про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 12.04.2021 року № 60 «Про перерахунок пенсії» ОСОБА_1 в частині застосування до перерахунку пенсії відсоткового значення в розмірі 60% від заробітної плати.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 квітня 2021 року з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, визначеної у довідці від 29.03.2021 року № 21-85-462, виданої Донецькою обласною прокуратурою, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 26 липня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко