Справа № 520/2363/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 р. Справа № 520/2363/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021, суддя Волошин Д.А., повний текст складено 28.04.2021, по справі № 520/2363/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РА "МЕГАПОЛІС"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РА "МЕГАПОЛІС" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.02.2021 №8, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 743 547,50 грн (в тому числі 1 394 838,00 грн основного платежу та 348 709,50 грн штрафних санкцій).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.02.2021 №8, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 743 547,50 грн (в тому числі 1 394 838,00 грн основного платежу та 348 709,50 грн штрафних санкцій).

Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом наявність кредиторської заборгованості позивача перед ТОВ Юніка ТГ за надані рекламні послуги у розмірі 2 473 523,50 грн, відсутність трудових ресурсів, основних фондів, реального ланцюга постачання у контрагента ТОВ Юніка ТГ, включення до переліку ризикових суб`єктів господарювання, наявність ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2020 у справі №757/11303/20-к.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що з 01.12.2020 по 07.12.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ РА МЕГАПОЛІС з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.10.2019 по 30.09.2020, за результатами якої складено акт від 14.12.2020 №6293/20-40-07-32-09/40185139 (т. 1 а.с. 10-41).

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем пп. а п. 198.1, абзаців першого і другого пп. 198.3 ст. 198, та п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 1 394 838,00 грн, в т.ч. за жовтень 2019 року на суму 1 394 838,00 грн, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 1 394 838,00 грн, в т.ч. за жовтень 2019 року на суму 1 394 838,00 грн.

01.02.2021 Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від №8, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 743 547,50 грн (в тому числі 1 394 838,00 грн основного платежу та 348 709,50 грн штрафних санкцій) (т. 1 а.с. 9).

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено реальність здійснення господарської операції з ТОВ Юніка ТГ належними первинними документами, а тому збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України(далі -ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1ст.193цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно доп.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цьогоКодексу.

Згідно п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеномустаттею 50 цього Кодексу.

Згідно з п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до ч. 1ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Судовим розглядом встановлено, що основним видом діяльності підприємства позивача є рекламні агентства, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ Юніка ТГ.

20.08.2019 між позивачем (рекламодавець) та ТОВ Юніка ТГ (виконавець) укладено договір на проведення рекламної(их) кампанії(й) №ЮН-20/08, згідно якого виконавець прийняв на себе зобов`язання виготовити та/чи розмістити рекламний матеріал рекламодавця, провести рекламну кампанію відповідно до умов цього договору і додатків до нього, які є його невід`ємною частиною, а позивач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі прийняти та оплатити надані послуги (виконані роботи) ( т. 1, а.с.69-72).

Додатком №2 від 26.09.2019 до договору було передбачено надання позивачу рекламно-інформаційних послуг на загальну суму 8 369 028,00 грн, в тому числі ПДВ 1 394 838,00 грн (т.1 а.с.73-75).

Адресною програмою від 26.09.2019 визначено рекламні носії ( т. 1, а.с.76-90).

В підтвердження виконання договору позивачем як до податкового органу, так і до суду надано: акти надання послуг, податкові накладні, фотозвіт, платіжні доручення (т. 1 а.с. 55-68, 92-211, 213-250, т. 2 а.с. 1- 81).

Податкові накладні на загальну суму 8 369 028,00 грн (в тому числі ПДВ 1 394 838,00 грн) були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Фактичне розміщення рекламних матеріалів підтверджується фотозвітом ТОВ Юніка ТГ від 31.10.2019.

Рекламно-інформаційні послуги, отримані позивачем від ТОВ Юніка ТГ у жовтні 2019 року, були оплачені позивачем частково на загальну суму 5 895 504,50 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 301650 від 17 грудня 2019 року; № 301690 від 19 грудня 2019 року; №301691 від 19 грудня 2019 року; №301713 від 20 грудня 2019 року; №301726 від 23 грудня 2019 року; №301794 від 26 грудня 2019 року; №301840 від 27 грудня 2019 року; №302066 від 22 січня 2020 року; №302065 від 22 січня 2020 року; №681 від 08 січня 2020 року; №682 від 08 січня 2020 року; №707 від 15 січня 2020 року; №301974 від 15 січня 2020 року; №673 від 24 грудня 2019 року (т. 1 а.с. 55-68).

За даними бухгалтерського обліку ТОВ РА МЕГАПОЛІС, що відображені у картці рахунку 631, по взаємовідносинах з ТОВ Юніка ТГ наявна кредиторська заборгованість у розмірі 2 473 523,50 грн, наявність та розмір якої позивачем не заперечується (т. 1 а.с.45-54).

Придбані за вказаними господарськими операціями послуги позивач використав при здійснені своєї поточної діяльності, про що свідчать належним чином оформлені первинні документи, а саме договори про надання рекламних послуг з додатками, акти надання послуг, податкові накладні ( т. 2 а.с.82-250, т. 3 а.с. 1-142).

За даними бухгалтерського обліку ТОВ РА МЕГАПОЛІС за підсумками господарських відносин між позивачем та ТОВ Юніка ТГ у жовтні 2019 року підприємством було отримано дохід у розмірі 785 654,22грн (т. 1 а.с.43-44).

Доказів повернення коштів після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за наданні послуги в матеріалах справи не міститься.

Посилання апелянта на наявність кредиторської заборгованості позивача перед ТОВ Юніка ТГ за надані рекламні послуги у розмірі 2 473 523,50 грн, як на підставу для висновку про відсутність руху активів, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки реальність виконання вказаних вище господарських зобов`язань, безпосередньо пов`язаних з основною статутною діяльністю позивача, підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Таким чином, позивачем доведено, що господарська операція з ТОВ Юніка ТГ спричинила зміни майнового стану та зміни у структурі зобов`язань підприємства позивача.

Щодо доводів апелянта про відсутність трудових ресурсів, основних фондів, реального ланцюга постачання у контрагента ТОВ Юніка ТГ, включення до переліку ризикових суб`єктів господарювання, колегія суддів зазначає, що такі висновки ґрунтуються виключно на податковій інформації, що наявна в інформаційно-аналітичних базах.

Колегія суддів зазначає, що без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагента суб`єкта господарювання основних засобів, трудових та виробничих ресурсів, реального ланцюга постачання у контрагента позивача, включення позивача до переліку ризикових суб`єктів господарювання, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.

При цьому, відповідачем не зазначено конкретних доказів на підтвердження таких припущень, як це передбачено ч. 2 ст. 77 КАС України.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача на узагальнену податкову інформацію, отриману ГУ ДПС у Донецькій області, відносно контрагента суб`єкта господарювання, оскільки такі відомості носять інформаційний характер та не є беззапереченим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Крім того, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт надання послуг підтверджується документально, господарська операція належним чином відображена у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується належними первинними документами.

Щодо посилань податкового органу на наявність ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2020 у справі №757/11303/20-к, колегія суддів зазначає наступне.

Вказаною ухвалою постановлено надати дозвіл прокурору Київської місцевої прокуратури № 6 Каніковському В.І. на тимчасовий доступ до речей та документів, що містять охоронювану законом таємницю, які належать ТОВ АДВ ТРАНС (), яке зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , та в яких містяться відомості про фінансово-господарську діяльність з моменту реєстрації по 12.03.2020, а також речей та документів, які відображають фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ ЮНІКА ТГ (код 43047644) за весь період фінансово-господарських взаємовідносин з можливістю виготовлення їх копій (т. 3 а.с.187-189).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що така ухвала не може вважатись доказом порушень податкового законодавства позивачем або його контрагентом ТОВ Юніка ТГ.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарської операції проведеної позивачем та його контрагентом.

Відповідачем не надано вироків за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючого суб`єкта, а ні щодо позивача, а ні щодо його контрагента суду надано не було.

Тобто, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні вироки суду, які набрали законної сили, та якими встановлено здійснення господарської операції між позивачем та контрагентом з метою, яка порушує публічний порядок, вчинення господарської операції з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, так само і ухилення від сплати податків за наслідками виконання господарських зобов`язань з боку позивача.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 28.05.2019 по справі №815/2960/17, від 15.10.2019 по справі 813/1066/16, від 23.07.2019 по справі №826/10852/158, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податку як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. Податкова вигода може бути визнана необгрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним по суті висновок суду першої інстанції про те, що надані первинні документи відображають суть господарської операції, надання послуг ТОВ "Юніка ТГ", а отже й реальність господарської операції.

На противагу зазначеному, податковим органом під час судового розгляду справи, не наведено будь-яких переконливих доводів та не надано належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійсненої позивачем господарської операції, та/або свідчили б про невідповідність цієї операції дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача, як платника податків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що досліджена господарська операція по правочину між позивачем та контрагентом була реально здійснена, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, така операція пов`язана з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб`єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладеного правочину є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на належних доказах.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.02.2021 №8 є протиправним та правомірно скасовано судом.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 по справі № 520/2363/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 23.07.2021