Справа № 340/1926/20
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2021 року м. Дніпросправа № 340/1926/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів:
судді-доповідача Чумака С.Ю.,
суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2020 року справі № 340/1926/20 (суддя І інстанції Петренко О.С.)

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа: Кіровоградський обласний військовий комісаріат,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача про відмову йому солдату у запасі в призначенні одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразовою грошовою допомоги та компенсаційних сум від 3 квітня 2020 року № 54, пункт 19;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІІ групи з 31.01.2020, інвалідність якого настала внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на 01.01.2020.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2021 у справі № 340/1926/20 позов задоволений. Визнано протиправним і скасовано пункт 19 рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.04.2020 № 54. Зобов`язано відповідача прийняти рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю III групи, одноразову грошову допомогу передбачену ст. 16, ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб, станом на 1 січня 2020 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час встановлення первинної втрати працездатності позивачеві, а саме: в 2016 році, правова норма п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. Вважає, що рішення у вигляді Витягу з протоколу від 03.04.2020 № 54 є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1 в період з 25.03.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Донецької області, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні копії довідок від 29.04.2015 № 1868, від 30.03.2016 № 1101 (а.с. 19-20).

Наказом тво командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 31.03.2016 № 96 позивача виключено зі списків особового складу частини ніа підставі Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом…». (а.с. 22)

Згідно з Витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, каліцтв від 10.11.2016 № 347 контузія, отримана позивачем 17.06.2015, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 18).

19.12.2016 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 25 % втрати працездатності (без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини (довідка МСЕК від 19.12.2016 серія 12ААА № 007299) (а.с. 17).

У зв`язку з втратою 25 % працездатності відповідачем виплачено позивачу 28000 грн, що не заперечується останнім.

10.02.2020 під час первинного огляду МСЕК позивачу з 31.01.2020 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини (довідка МСЕК від 10.02.2020 серії 12ААБ № 570152) (а.с. 15-16).

У зв`язку з цим, позивач звернувся з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Рішенням комісії Міністерства оборони України від 03.04.2020 № 54 позивачу відмовлено у виплаті такої допомоги, оскільки йому встановлено групу інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності (а.с. 14).

Не погоджуючись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 19.12.2016, а саме а день встановлення позивачу 25% втрати працездатності, норми, передбаченої п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка обмежувала виплату одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності передбачено не було. Таким чином, оскільки позивачу ІІІ групу інвалідності первинно встановлено в 2020 році, то відповідач протиправно відмовив в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу. З огляду на викладене, для належного способу захисту порушеного права позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення і виплату позивачу, як особі з інвалідністю III групи, одноразову грошову допомогу передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також, суд першої інстанції послався на правову позицію викладену Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011.

З урахуванням частої зміни законодавства, у справах цієї категорії насамперед потрібно встановити які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору.

Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІIІ групи інвалідності з 31.01.2020, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Оскільки позивач просить зобов`язати відповідача прийняти рішення про виплату йому зазначеної допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, то застосуванню до спірних відносин підлягає законодавство, що було чинним на день встановлення інвалідності, тобто на 31.01.2020.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014 (Закон від 4 липня 2012 року № 5040-VI), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Отже, абзац 2 пункту 4 статті 16-3 Закону передбачає обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. При цьому, дворічний строк з урахуванням приписів абзацу 1 пункту 4 тієї ж статті обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

Первинне встановлення ступеня втрати працездатності позивачу відбулось після набрання чинності зазначеною редакцією статті 16-3 Закону № 2011, тому правила пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності (19.12.2016) до дня встановлення групи інвалідності (31.01.2020) минуло понад три роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу визначеного законодавцем дворічного терміну.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом України у постановах від 20 лютого 2020 року у справі № 806/714/18 та від 21 серпня 2019 року у справі № 806/2187/18, що враховується судом при ухваленні рішення згідно з частиною 5 статті 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів бере до уваги постанови Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18, на які посилається суд першої інстанції у своєму рішенні, проте не застосовує їх, оскільки вони суперечать приписам ст. 16-3 Закону № 2011 та Порядку № 975, зазначаючи, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми, чинні на момент первинного встановлення позивачу часткової втрати працездатності, а не подальшого встановлення інвалідності.

Апеляційний суд з цього приводу зазначає, що правовідносини між сторонами з приводу втрати позивачем 25% працездатності завершились виплатою у зв`язку з цим позивачу відповідної суми одноразової грошової допомоги, натомість, після встановлення позивачу групи інвалідності між сторонами виникли нові правовідносини, пов`язані із виникненням на думку позивача у нього права на отримання одноразової грошової допомоги саме у зв`язку із встановленням йому групи інвалідності.

Отже, колегія суддів ще раз зауважує, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають ті норми законодавства, які були чинними на день виникнення у особи права на виплату одноразової грошової допомоги. Оскільки ж таке право позивачем пов`язується із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, то і застосуванню підлягають норми, чинні саме на цей час. При цьому, день встановлення позивачу ступеня втрати працездатності має значення лише для відліку дворічного строку, протягом якого особі може бути виплачено відповідну різницю в розмірах допомоги.

Крім цього, одноразова грошова допомога у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності за своєю правовою природою є одноразовою виплатою, про що свідчить навіть її назва, і ця допомога виплачується один раз за один випадок (контузія, травма, каліцтво тощо) і саме з цим пов`язане правило абзацу першого пункту 4 ст. 16-3 Закону № 2011 про виплату допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми. Тобто виникнення у особи протягом двох років з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності права на збільшену виплату врегульовується виплатою різниці між цими сумами, а при виникненні такого права після спливу двох років виплата такої різниці вже не здійснюється.

Доповнивши пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII абзацом другим наведеного вище змісту, законодавець встановив граничний термін, після спливу якого виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Позивач, отримавши раніше грошову допомогу після встановлення йому ступеня працездатності, бажає повторно отримати грошову допомогу за той же факт (контузію), але вже у зв`язку із встановленням йому інвалідності, що суперечить як правовій природі цієї одноразової допомоги, так і приписам ст. 16-3 Закону № 2011.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2020 року у справі № 340/1926/20 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко