Справа № 640/15387/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 року м. Київ № 640/15387/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ)

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити діскасування постановї, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019р.№ Ф-45024-17У;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 04.12.2019р. про відкриття виконавчого провадження № 60735702;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 04.12.2019р. про стягненняз боржника витрат виконавчого провадження № 60735702.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач не є фізичною особою-підприємцем і відповідно на нього не може бути покладений обов`язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві та Подільським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) подано відзиви на адміністративний позов в якому зазначають, що діяли у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак вважають, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10.05.2019р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві ласті на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-45024-17-У відповідно до якої за позивачем обліковується податковий борг зі сплати єдиного внеску на суму 21 030, 90 грн.

Вищезазначена вимога відповідачем направлена на адресу, за якою позивач не проживає починаючи з 1998 року, що підтверджується копією паспорта позивача.

Відтак, оскаржувана вимога не була одержана, а відтак і оскаржена ОСОБА_2 позивачем в строки встановлені законодавством.

З огляду на вказане, вимога Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 10.05.2019р. № Ф-2145024-17-У була пред`явлена до виконання.

Постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби

від 04.12.2019р. про відкриття виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження № 6073570 з виконання вимоги від 10.05.2019р. № Ф -45024-17-У.

Одночасно, державним виконавцем винесено постанову від 04.12.2019р. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, а саме витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 2 103, 09 грн.

При цьому, 13.07.2020р. державним виконавцем винесено постанову про виправлення посилки у процесуальному документі відповідно до якої до постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження внесено виправлення, а саме змінено суму витрат виконавчого провадження, з 2 103, 09 грн. на 195, 30 грн.

Позивач вважаючи вищезазначену вимогу протиправною та прийняті на підставі такої вимоги постанови в межах виконавчого провадження, звернувся до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI), відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац 1 пункта 1 частини першої статті 7 Закону України № 2464-VI).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Відповідно до пункта 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Спірним в цій справі є питання наявності у позивача обов`язку з нарахування та сплати єдиного внеску саме як фізичною особою - підприємцем.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року №755-IV (далі - Закон №755), державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру (ч.1 ст. 4 Закону №755)

Відповідно до норм ч. 8 ст. 4 Закону №755, фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, фізична особа-підприємець - особа, яка зареєстрована державним реєстратором в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У відзиві представник відповідача вказує, що позивач має статус фізичної особи-підприємця, з огляду на що є платником єдиного внеску.

Водночас, позивач зазначає, що не має статусу фізичної особи-підприємця, в тому числі в періоді за який нарахований борг по податковій вимозі, а саме з 2017р. по 2019р.

Надаючи оцінку вищевказаним доводам сторін, суд зазначає таке.

Так, судом здійснено пошук інформації про ОСОБА_1 в ЄДР, як фізичної особи-підприємця за такими критеріями, як: ПІП та РНОКПП, водночас результатом пошуку є відсутність бідь-якої інформації, оскільки зазначено: «На жаль, за Вашим запитом нічого не знайдено. Спробуйте змінити критерій пошуку».

Отже, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутня інформація про внесення до реєстру запису про набуття або позбавлення статусу підприємця позивачем.

Також, відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 16.07.2020р. № 22069/5-20 «Щодо надання інформації» інформація про реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця в Єдиному державному реєстрі відсутня.

Згідно з листом Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.08.2020р. № 016-5902, відомості про державну реєстрацію ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця у Подільської районної в місті Києві державної адміністрації відсутні.

Відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.08.2020р. № 103/6607/33/3 у останньої також відсутні відомості щодо реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця до початку функціонування ЄДР.

Більше того, згідно з листом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.09.2020р. № 39-22-2285 в архівних базах даних адміністрації відсутня будь-яка інформація про ОСОБА_1 .

На підставі аналізу вищевказаного, суд наголошує, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права виключає можливість надання особі статусу такого суб`єкта.

Таким чином, суд наголошує, що твердження відповідача про наявність у позивача статусу фізичної особи-підприємця не базується на фактичних обставинах та нормах права. Надані позивачем докази цілком доводять відсутність у нього такого статусу, а надані відповідачем докази абсолютно не спростовують цього факту. Така обставина вказує на те, що позивач не є страхувальником у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»" та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Водночас, щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця від 04.12.2019р. про відкриття виконавчого провадження № 60735702 та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 60735702, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби від 04.12.2019р. про відкриття виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження № 6073570 з виконання вимоги від 10.05.2019р. № Ф -45024-17-У.

Одночасно, державним виконавцем винесено постанову від 04.12.2019р. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, а саме витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 2 103, 09 грн.

З огляду на той факт, що оскаржувані постанови станом на момент їх прийняття були законними та обґрунтованими, а їх протиправність здебільшого обґрунтовується позивачем протиправність оскаржуваної в межах розгляду цієї справи податкової вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову у вказаній частині.

Крім того, судом встановлено, що одним із обґрунтувань протиправності постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження був неправомірний розмір суми, що підлягав стягненню.

При цьому, судом встановлено, що 13.07.2020р. державним виконавцем винесено постанову про виправлення посилки у процесуальному документі відповідно до якої до постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження внесено виправлення, а саме змінено суму витрат виконавчого провадження, з 2 103, 09 грн. на 195, 30 грн.

Також, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, правовим наслідком скасування рішення на підставі якого виданий виконавчий документ в силу вимог п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є саме закінчення виконавчого провадження, а не скасування постанови про його відкриття, оскільки законодавець чітко передбачив порядок дій за наявності таких обставин.

На підставі викладеного, суд зазначає, що позивачем обрано не належний спосіб захисту порушеного права.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок у державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з підстав визначених п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виникає лише після скасування вимоги та набрання рішенням суду в цій частині законної сили.

При цьому, суд наголошує, що позивач не позбавлений права звернутись до суду у випадку, набрання законної сили рішенням суду в цій справі щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у м. Києві від 10.05.2019р. № 45024-17-У для захисту своїх прав, якщо державний виконавець буде ухилятись від покладених на нього обов`язків щодо закінчення виконавчого провадження з вказаних підстав.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 77, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019р.№ Ф-45024-17У.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська