Справа № 120/8058/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

26 липня 2021 р. Справа № 120/8058/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Томчук Андрій Валерійович розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення 42 сесії 6 скликання Теплицької селищної ради від 06.10.2015 №636 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для надання у власність громадянам на території Теплицької селищної ради" в частині затвердження технічної документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 , земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 за кадастровим номером :04:003:0815, площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та за кадастровим номером :04:003:0816, площею 0,4081 га для ведення особистого селянського господарства.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що після смерті батька ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину вона є власником: 38/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 70,2 кв.м за адресою АДРЕСА_2 ; земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0122 площею 0,0917 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд; земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0123 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, позивач зазначила, що між її будинком по АДРЕСА_2 та будинком ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 знаходить проїзд до річки, що протікає паралельно до АДРЕСА_2 .

Після реєстрації права власності на житловий будинок та земельні ділянки, перевіривши Публічну кадастрову карту України, позивачем з`ясовано, що частина проїзду загороджена парканом ОСОБА_2 , а земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:0816, що належить ОСОБА_2 знаходиться в межах прибережно-захисної смуги.

Рішення 42 сесії 6 скликання Теплицької селищної ради від 06.10.2015 №636 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для надання у власність громадянам на території Теплицької селищної ради" надано дозвіл на затвердження технічної документації із землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 , земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 за кадастровим номером :04:003:0815, площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та за кадастровим номером :04:003:0816, площею 0,4081 га для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, позивач вказує про те, що відділом Держгеокадастру у Теплицькому районі надано інформацію від 16.06.2020 про те, що при встановленні меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 було допущено помилку землевпорядною організацією ФОП ОСОБА_4 . В результаті чого межі земельних ділянок змістились, внаслідок чого у власність вказаній особі надано частину прогону, що знаходиться між домогосподарствами позивача та ОСОБА_2 .

Позивач вважає вказане рішення від 06.10.2015 №636 протиправним, адже ним порушено її цивільне право як власника сусідньої земельної ділянки та право вільного доступу і проїзду до її домоволодіння.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

У випадку коли позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі (п.1 ч.1 ст.170 КАС України).

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись цей спір, суд виходить із таких мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абз. 2 п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття суб`єкта владних повноважень міститься у п. 7 ч. 1 ст. 19 КАС України, згідно якої суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, єдність системи судоустрою забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону № 1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 36 Закону № 1402-VIII передбачено, що Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Нормою ч. 5 ст. 242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить ч. 6 ст.13 Закону № 1402-VIII, в силу якого, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як випливає із норми ч. 6 ст. 346 КАС України, завдання забезпечувати єдність судової практики із питань предметної юрисдикції судових спорів покладено на Велику Палату Верховного Суду.

Суд враховує, що у п. 22 Постанови від 4 вересня 2018 року (справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як встановлено із змісту позовної заяви, відповідач у справі (Теплицька селищна рада) є органом місцевого самоврядування. Проте, із урахуванням трьох наведених вище критеріїв для розмежування судової юрисдикції, необхідно врахувати, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (наведений мотив узгоджується із правовим висновком, що міститься у п. п. 28 29 Постанови Велика Палата Верховного Суду від 4 вересня 2018 року справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18).

Такий висновок узгоджується ще й із нормою ч. 1-2 ст. 2 ЦК України, в силу якої учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відтак, нормами Цивільного кодексу України передбачено, що орган місцевого самоврядування (суб`єкт публічного права) може бути учасником цивільних відносин.

Крім того, в силу п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, сам факт участі Теплицької селищної ради у спірних правовідносинах, попри статус відповідача як органу місцевого самоврядування, не змінює їх правової природи та не вказує імперативно на публічно правовий характер правовідносин.

Тому, визначальною ознакою для правильного вирішення питання щодо юрисдикційної належності цього спору є характер правовідносин, у яких виник спір, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася позивач.

Як свідчать матеріали позовної заяви, між позивачем та ОСОБА_2 існує приватно - правовий спір у сфері земельних відносин.

Так, згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності на речові права та земельну ділянку, сформованому судом, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0816 та :04:003:0816 знаходяться у приватній власності громадянина ОСОБА_2 .

Причиною виникнення спору у цій справі стало порушення, на думку ОСОБА_1 , її цивільних прав на частину земельної ділянки проїзду (прогону) у спосіб затвердження за заявою ОСОБА_2 технічної документації на земельні ділянки :04:003:0816; :04:003:0816.

Отже, спірні правовідносини між позивачем і відповідачем виникли у сфері земельних відносин та є похідними від спору щодо встановлення меж земельної ділянки, належної ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відтак розгляд позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення про затвердження технічної документації та надання у власність земельних ділянок з кадастровим номером :04:003:0816; :04:003:0816, може вплинути на приватноправові права третьої особи ОСОБА_2 у власності та користуванні якого знаходяться вказані земельні ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 810/2938/17 зробила такий висновок: «Звернення особи до адміністративного суду із цим позовом зумовлено тим, що земельна ділянка, на яку він претендував і відносно якої вчиняв дії, спрямовані на отримання її у власність, була передана у власність третім особам у справі. Отже, об`єктом спору у цій справі є земельна ділянка, що є власністю третіх осіб, від яких позивач фактично бажає витребувати її шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок за їх реальними власниками. Таке бажання позивача і форма його реалізації вказують на приватноправовий інтерес позивача, на захист якого, по суті, направлено звернення до суду з вимогою про скасування державної реєстрації земельних ділянок за третіми особами».

Також висновки про приватно-правовий характер спірних правовідносин викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 128/3751/14-а та від 19 лютого 2020 року у справі № 807/807/15.

Разом з тим, суд зауважує, що оскаржуване у даній справі рішення Теплицької селищної ради вичерпало свою дію фактом його реалізації - реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, прийняте відповідачем рішення про затвердження технічної документації та передачу третій особі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки є ненормативним актом суб`єкта владних повноважень, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові 22 січня 2019 року у справі № 750/9930/14.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 23.12.2019 у справі № 466/5575/17 висловлено правову позиції стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин стосовно захисту порушеного речового права на земельну ділянку при погодженні меж земельних ділянок.

Крім цього при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у справі судом враховується усталена судова практика Великої Палати Верховного Суду, із урахуванням якої спори, що виникають при погодженні меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами, підписанні (відмові у підписанні) актів погодження меж та прийняття компетентними органами відповідних рішень належать до справ цивільної юрисдикції та розглядаються в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), від 12 лютого 2020 року № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) та від 22 січня 2020 № 455/856/16-а (провадження № 11-1017апп19).

Враховуючи вказане вище, а також те, що позов ОСОБА_1 спрямований на захист її речових прав у сфері земельних відносин, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно - правовим та не підлягає розгляду за правилами передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що у разі якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо права на земельну ділянку, то визнання незаконними таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, позов ОСОБА_1 належить розглядати за правилами цивільного судочинства із врахуванням правил територіальної юрисдикції встановлених нормами Цивільного процесуального кодексу України .

Тому, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Керуючись ст. 2, 4, 19, 170, 171, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз`яснити позивачеві можливість звернення за захистом своїх прав та інтересів до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства із врахуванням правил територіальної юрисдикції встановлених нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Роз`яснити позивачеві, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження не допускається.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Томчук Андрій Валерійович