Справа № 460/1909/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2021 року м. Рівне №460/1909/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Яблокова Л.О.,

відповідача: представник Шпак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської міської ради
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської міської ради (далі - відповідач), у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення з питання надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в адміністративно-територіальних межах Рівненської міської ради;

зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність означеної земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2020 року позивач звернулася до Рівненської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в адміністративно-територіальних межах населеного пункту м. Рівного, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Рівненської міської ради. Проте, листом від 17.02.2021 №М-2486/20 відповідач повідомив, що на сесії міської ради 11.02.2021 проект рішення "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки у м. Рівному громадянці ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)" не набрав достатньої кількості голосів депутатів для ухвалення, а відтак, згідно з п.28.1.1 Регламенту Рівненської міської ради, такий проект рішення вважається відхиленим. На момент звернення до суду з даним позовом рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) бажаної земельної ділянки, про відмову у його наданні, з викладом підстав відмови, відповідачем не приймалося. Позивач вважає таку поведінку відповідача протиправною, яка суперечать ч.7 ст.118 Земельного кодексу України та порушує її конституційне право на землю. Просила позов задовольнити, а також здійснити розподіл судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.05.2021 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив у справі підготовче засідання.

Відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Зокрема, зазначив, що позивач звернулася до нього з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в адміністративно-територіальних межах населеного пункту м. Рівного, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Рівненської міської ради. Проект рішення "про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки у м. Рівному громадянці ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)" підготовлений Управлінням земельних відносин на підставі заяви громадянки ОСОБА_1 від 01.10.2020 та відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" оприлюднений на офіційному веб-сайті Рівненської міської ради 16.10.2020. Проект рішення пройшов усі необхідні етапи для включення його в порядок денний питань, які міська рада буде розглядати на черговій сесії, зареєстрований 27.10.2020 в організаційному відділу апарату ради та виконавчого комітету Рівнеради під номером 1556, пройшов юридичну експертизу на відповідність вимогам положень законодавства та Регламенту. Також зазначив, що внаслідок припинення повноважень міського голови, секретаря та депутатів Рівнеради 7-го скликання в результаті чергових місцевих виборів у листопаді 2020 року одночасно припинились повноваження постійних комісій Рівненської міської ради 7-го скликання, а тому розгляд вказаного клопотання було здійснено відповідачем понад строк, встановлений законом. Проект рішення був внесений до порядку денного сесії Рівненської міської ради 11.02.2021 та поставлений на голосування, проте не набрав необхідної кількості голосів на підтримку. Згідно з п.28.1.1 Регламенту Рівненської міської ради проект рішення, який не набрав необхідної кількості голосів на підтримку, вважається відхиленим. Крім того, до проекту рішення були зауваження заступника начальника Управління містобудування та архітектури (на зворотній стороні титульної сторінки проекту рішення). Відповідно до графічних матеріалів, доданих до заяви ОСОБА_1 від 01.10.2020 щодо відведення земельної ділянки (в районі АДРЕСА_1 , а також інформації з геопорталу відкритих даних Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, зокрема плану зонування (зонінг) міста Рівне, ця земельна ділянка знаходиться в межах санітарно-захисної зони. А відповідно до ч. 2 ст. 114 Земельного кодексу України у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів пов`язаних з постійним перебуванням людей. Тому надання у власність цієї земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд буде суперечити чинному законодавству. Відповідач вважає, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження інформації щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач вказав на необґрунтованість доводів відповідача та просив позов задовольнити.

Ухвалою від 09.06.2021 відкладено підготовче засідання.

Ухвалою від 09.06.2021 забезпечено участь представника позивача адвоката Яблокової Л.О. у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою від 30.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 14.07.2021 представник позивача (в режимі відеоконференції) повністю підтримала позовні вимоги, а представник відповідача - заперечення, викладені у заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

30.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до Рівненської міської ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в адміністративно-територіальних межах населеного пункту м. Рівного, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Рівненської міської ради (а.с.15).

До заяви ОСОБА_1 долучила: копію паспорта у формі ID-картки; копію ідентифікаційного коду; викопіювання з графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с.9-11, 16).

Рівненська міська рада листом від 17.02.2021 №М-2486/20 повідомила позивача, що на сесії міської ради 11.02.2021 проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки у м. Рівному громадянці ОСОБА_1 (вільна від забудови земельна ділянка)», не набрав достатньої кількості голосів депутатів для ухвалення. Згідно з п.28.1.1 Регламенту Рівненської міської ради, проект рішення, який не набрав необхідної кількості голосів на підтримку, вважається відхиленим (а.с.19).

Неприйняття вказаного рішення підтверджується витягом із протоколу №5 засідання п`ятого пленарного засідання першої Рівненської міської ради восьмого скликання від 11.02.2021 (а.с.64), згідно з яким в ході розгляду проект рішення не набрав достатньої кількості голосів депутатів для ухвалення.

Вважаючи таку поведінку відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пункту "г" частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно з вимогами частин третьої, четвертої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною першою статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суду слід з`ясувати, зокрема, чи дії (бездіяльність) Рівненської міської ради в спірній ситуації вчинені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були вчиненні на законних підставах, пропорційно та розумно.

Засади організації та діяльності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).

Згідно з частиною першою статті 46 Закону №280/97-ВР, сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин (пункт 34).

Частинами першою та другою статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що 11.02.2021 на пленарному засіданні Рівненської міської ради розглядалося клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в адміністративно-територіальних межах населеного пункту м. Рівного, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Рівненської міської ради, за наслідками розгляду якого відповідачем не прийнято рішення про надання відповідного дозволу. Викладене підтверджується відповідачем в листі від 17.02.2021 №М-2486/20, адресованим позивачу,в якому зазначено, що проект не набрав достатньої кількості голосів депутатів для ухвалення (а.с.19).

Водночас, за змістом частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Це означає, що відмова уповноваженого органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має містити мотиви прийняття такого рішення, тобто визначені законом підстави для відмови у наданні дозволу.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України, підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17.

Викладене свідчить на користь того, що стаття 118 ЗК України покладає на відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, обов`язок прийняття в місячний строк певне рішення за наслідками розгляду клопотання заявника - надати дозвіл або відмовити у його наданні, з викладом підстав для відмови.

Однак, згідно з витягом із протоколу №5 засідання п`ятого пленарного засідання першої Рівненської міської ради восьмого скликання від 11.02.2021 (а.с.64), неприйняття відповідного рішення зумовлене ненабранням достатньої кількості голосів депутатів для його ухвалення.

Інших підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Рівненської міської ради, матеріали судової справи не містять.

Суд враховує, що позивач зверталася до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах норм безоплатної приватизації, зазначивши бажане місце розташування земельної ділянки. При цьому, відповідач не заперечує, що ОСОБА_1 не реалізувала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним видом використання.

Таким чином, суд встановив, що відповідачем не прийнято на пленарному засіданні міської ради в місячний строк рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в адміністративно-територіальних межах населеного пункту м. Рівного, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Рівненської міської ради, або про відмову у його наданні, з викладом підстав для відмови.

Суд враховує, що Регламент відповідача містить підпункт 1 пункту 28.1 розділу 28 «Порядок розгляду проектів рішень Рівнерадою», за змістом якого розгляд проектів рішень на пленарних засіданнях Рівнеради може включати в себе відхилення проекту рішення (рішення не набрало необхідної кількості голосів).

Однак, суд зауважує, що вказані положення регламенту не звільняють орган місцевого самоврядування як суб`єкта розпорядження землями від обов`язку навести відповідне мотивування прийнятого рішення у відповідності до положень чинного законодавства.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.04.2019 у справі №826/6796/18 (№К/9901/69164/18).

Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що до проекту рішення були зауваження щодо розташування зазначеної позивачем земельної ділянки в межах санітарно-захисної зони, позаяк в наданих відповідачем доказах такі обставини відсутні.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи викладене, доводи відповідача не містять жодних мотивів та обґрунтувань з посиланням на відповідні норми права, з яких виходив відповідач при розгляді клопотання позивача щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно), а тому поведінка відповідача в межах спірних правовідносин не відповідає вимогам закону та порушує права й законні інтереси позивача на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою або обґрунтованої відмови в наданні такого дозволу з наведенням мотивів.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (в межах норм безоплатної приватизації) віднесено законом до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, а наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко визначені підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем такого дозволу, підстави для відмови у його наданні, а також форма прийняття відповідних рішень за наслідками голосування.

Таким чином, відповідач як орган місцевого самоврядування зобов`язаний реалізовувати надані йому повноваження у спосіб, встановлений законом, із застосуванням норм законодавства, чинних на час вирішення відповідного питання регулювання земельних відносин.

Спосіб захисту порушеного права має бути реальним та ефективним. В той же час, зобов`язання відповідача прийняти певне рішення на користь позивача може мати місце у випадку, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на свій розсуд.

В спірній ситуації відповідач за наслідками розгляду клопотання позивача не прийняв жодного рішення - ні про надання дозволу, ні про відмову в його наданні, з наведенням мотивів. Отже, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на складання проекту землеустрою, а відтак в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

У зв`язку з цим суд вважає, що для належного та ефективного захисту порушеного права слід зобов`язати відповідача прийняти рішення з питання надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в адміністративно-територіальних межах населеного пункту м. Рівного, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в свою чергу не довів правомірність прийнятого рішення.

В ході судового розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість, доводи позивача щодо порушення відповідачем її прав та законних інтересів у сфері земельних відносин ґрунтуються на матеріальному законі та відповідають обставинам справи.

З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

За приписами ч.3 ст.139 КАС України суд присуджує судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем за подання даного позову сплачено судового збору в сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 16.03.2021 №44 (а.с.8).

Відтак, судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 454,00 грн.

Щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1).

При цьому, стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2).

Частиною третьою статті 134 КАС України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Матеріалами справи стверджено, що при пред`явленні позовної заяви позивач просила стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 17500,00 грн (а.с.6).

23.04.2021 позивачем до суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження заявленого розміру суми судових витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги, на суму 17 500,00 грн, а саме: копію договору про надання юридичних послуг №Ю-1 від 01.03.2021 разом із додатком №1; копію рахунку на оплату №81 від 03.03.2021; копію рахунку на оплату №82 від 04.03.2021; копію акту надання послуг №92 від 22.03.2021; копію меморіального ордера №@2PL064687; копію меморіального ордера №@2PL935070; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №2796, виданого на ім`я Коваленко В.С. (а.с.29-42).

Суд встановив, що Договір про надання юридичних послуг №Ю-1 від 01.03.2021 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова компанія «ЮНІКЕЙС» (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник), за умовами якого виконавець забезпечує надання замовнику юридичних послуг згідно з додатком № 1, який є невід`ємною частиною договору; перелік послуг наведений в додатку № 1 до цього договору виконується спеціалістами юридичної компанії в межах робочого часу. Вартість юридичних послуг за даним договором становить 17500,00 грн та включає в себе послуги, перелічені в додатку № 1 до Договору.

Згідно з Додатком № 1 до Договору про надання юридичних послуг № Ю-1 від 01.03.2021, визначено перелік юридичних послуг, які надає ТОВ "ЮКК "Юнікейс", а саме: аналіз документів наданих замовником; усна консультація з правового питання щодо порядку оскарження рішення органу місцевого самоврядування (з земельних питань); оскарження рішення до вищестоящого органу (в адміністративному порядку); складання позовної заяви про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії; участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Даний перелік є вичерпним.

Отже, судом встановлено, що Договір про надання юридичних послуг №Ю-1 від 01.03.2021 та додаток № 1 до цього договору містять загальні положення, безвідносно до конкретної судової справи, водночас такі документи не містять жодних відомостей про те, що правова допомога надається ОСОБА_1 з питань визнання протиправною бездіяльності Рівненської міської ради щодо неприйняття рішення та зобов`язання надати дозвіл.

Такі відомості також відсутні в наданих позивачем рахунках на оплату, акті надання послуг, платіжних документах.

Отже, суд констатує, що зміст наданих позивачем доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу не дає суду підстав для висновку про їх пов`язаність з судовим розглядом даної адміністративної справи, а також з предметом цього судового спору.

Окрім цього, суд вважає необхідним звернути увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.57 КАС України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з ч.4 ст.59 КАС України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI), адвокатом може бути фізична особа, яка отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною першою статті 26 Закону №5076-VI передбачено, що підставою для здійснення адвокатської діяльності є, зокрема, ордер або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч.2 ст.26 Закону №5076-VI).

В матеріалах справи відсутній ордер або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, які підтверджують повноваження адвоката Коваленко В.С. на ведення даної справи в Рівненському окружному адміністративному суді в інтересах позивача.

Представництво інтересів позивача у суді в межах даної справи було здійснено адвокатом Яблоковою Л.О., повноваження якої підтверджуються ордером від 24.05.2021 серії АЕ №1027014, на підставі договору про надання правової допомоги від 01.03.2021 №01/03 (а.с.107).

За змістом вказаного ордера, він виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, а не адвокатським об`єднанням.

Таким чином, суд вважає, що витрати позивача на правову допомогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова компанія «ЮНІКЕЙС» в сумі 17500,00 грн не пов`язані з розглядом даної справи.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу адвокатом Яблоковою Л.О.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Рівненської міської ради (33028 м. Рівне, вул. Соборна, 12А, ідентифікаційний номер 34847334) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Рівненської міської ради щодо неприйняття рішення з питання надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в адміністративно-територіальних межах Рівненської міської ради.

Зобов`язати Рівненську міську раду прийняти рішення з питання надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в адміністративно-територіальних межах Рівненської міської ради, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні позову в частині позовної вимоги про зобов`язання Рівненської міської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в адміністративно-територіальних межах Рівненської міської ради, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської міської ради (33028 м. Рівне, вул. Соборна, 12А, ідентифікаційний номер 34847334) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн.

У стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17500,00 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 липня 2021 року

Суддя Н.О. Дорошенко