Справа № 200/6769/21
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 р. Справа№200/6769/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2021 року засобами поштового зв`язку позивач, ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії;

- зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 01 березня 2016 року та виплатити заборгованість з пенсії;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якої було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, як отримувач пенсії за віком. На думку позивача, Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області незаконно припинило виплату пенсії з 01 березня 2016 року.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Згідно з особистою заявою позивача з 01 листопада 2014 року він перебуває на обліку в управління як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України. Після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з 01 березня 2016 року виплату пенсії позивачу було призупинено. Із заявою про поновлення пенсії та документами про фактичне місце проживання позивач до управління не звертався. Таким чином, позивачем відповідно до встановленого порядку не вчинено необхідних дій для реалізації права на отримання належних йому сум пенсійних виплат. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

04 червня 2021 року ухвалою суду позовна заява залишена без руху і позивачу наданий строк для усунення її недоліків.

01 липня 2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), позивачу поновлений строк звернення до суду.

01 липня 2021 року від відповідача витребувані докази.

26 липня 2021 року допущена заміна управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.9-14).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 30 травня 2013 року, позивач отримує пенсію за віком (а.с.35).

Відповідно до довідки від 26 жовтня 2015 року №1426/57792 фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_1 , (а.с.15).

19 травня 2021 року між позивачем та адвокатом Корнієнком А.А. укладений договір про надання правової допомоги №1826/21 (а.с.8).

19 травня 2021 року адвокатом Корнієнком А.А. до відповідача поданий адвокатський запит (а.с.17-19).

24 травня 2021 року управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області листом за №053102-8/10417 повідомило адвоката Корнієнка А.А. про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком. Щодо періоду призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 зазначено, що після обміну інформацією із Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб, виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено з 01 березня 2016 року до з`ясування фактичного місця проживання. Для поновлення виплати пенсій ОСОБА_1 треба особисто звернутися до органів Пенсійного фонду. Станом на 24 травня 2021 року за поновленням пенсії ОСОБА_1 не звертався (а.с.20).

Згідно з довідкою про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії пенсія з березня 2016 року по липень 2021 року у сумі 255402,58 гривень нарахована проте не виплачена (а.с. 44).

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про оформлення припинення виплати пенсії позивачу певним рішенням з березня 2016 року.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

У відповідних положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1

Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19

[...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх [...] у старості [...].

Стаття 92

Виключно законами України визначаються:

[…]

6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Статтею 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною 2 статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Статтею 47 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Суд дійшов висновку, що в контексті позовних вимог дана справа відповідає ознакам типової справи, а саме

1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;

2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;

3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені пунктами 1, 3-5 частини 1 статті 49 Закону №1058-IV);

4) позивач заявив позовні вимоги про визнання неправомірними дій щодо припинення виплати пенсії та зобов`язання відповідача відновити виплату пенсії.

При ухваленні рішення у даній справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18), суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, дійшов висновку, що слід прийняти рішення про зобов`язання відповідача поновити пенсії з 01 березня 2016 року, оскільки пенсія позивачу була нарахована, але безпідставно не виплачувалася відповідачем.

Позовна вимога про визнання зобов`язання відповідача виплатити заборгованість охоплюється зобов`язанням останнього поновити виплату пенсії позивачу з 01 березня 2016 року.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки це питання було вирішено під час відкриття провадження у цій справі.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд не приймає до уваги всі інші доводи та заперечення сторін, оскільки вони висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з частиною 1 статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297, 371, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року.

В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Повний текст рішення складений 26 липня 2021 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду або через Донецький окружний адміністративний суд у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.І. Циганенко