Справа № 160/11089/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 липня 2021 року Справа №160/11089/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в м.Дніпрі в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРООІЛГРУП» про забезпечення позову у справі № 160/11089/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРООІЛГРУП» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРООІЛГРУП» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 60/5.3-ФС/100 від 19.05.2021 року, № 60/5.3-ФС/101 від 19.05.2021 року, № 1267/04/36/07/10/РРО/41410845-ФС/99 від 19.05.2021 року, винесених Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/11089/21 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

09 липня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла від представника позивача заява про забезпечення позову, в якій заявник просить зупинити дію постанов Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 60/5.3-ФС/100 від 19.05.2021 року, № 60/5.3-ФС/101 від 19.05.2021 року, № 1267/04/36/07/10/РРО/41410845-ФС/99 від 19.05.2021 року та зупинити стягнення на підставі виконавчого документа постанов Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 60/5.3-ФС/100 від 19.05.2021 року, № 60/5.3-ФС/101 від 19.05.2021 року, № 1267/04/36/07/10/РРО/41410845-ФС/99 від 19.05.2021 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі, що розглядається.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, представник заявника зазначає, що 26.05.2021 року позивач поштовим відправленням отримав від Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, а саме № 60/5.3-ФС/100 від 19.05.2021 року щодо накладення на ТОВ «ДНІПРООІЛГРУП» штрафу у розмірі 6000,00 грн.; № 60/5.3-ФС/101 від 19.05.2021 року щодо накладення на ТОВ «ДНІПРООІЛГРУП» штрафу у розмірі 180000,00 грн.; № 1267/04/36/07/10/РРО/41410845-ФС/99 від 19.05.2021 року щодо накладення на ТОВ «ДНІПРООІЛГРУП» штрафу у розмірі 60000,00 грн, в яких вказано, що документ, який підтверджує сплату штрафу позивачем повинно бути надано у строк до 19.06.2021 року. Позивач категорично не погоджується з складеними Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області вищевказаними постановами, на підставі чого звернувся до суду.

01.07.2020 року державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавчі провадження. Станом на 08.07.2021 року накладено арешт на банківські рахунки ТОВ «ДНІПРООІЛГРУП». Крім того, ТОВ «ДНІПРООІЛГРУП» не отримувало постанови про відкриття виконавчих проваджень № 65949231, № 65949354, № 65951518. На думку заявника існують вагомі підстави для забезпечення позову, оскільки є очевидними ознаки протиправності оскаржуваних постанов, невжиття заходів позову призведе до непоправних фінансових наслідків, аж до зупинки роботи підприємства, арешт коштів у розмірі 246000,00 грн. призведе до неможливості підприємства закуповувати сировину, своєчасно сплачувати податки і заробітну плату, своєчасно сплачувати рахунки за електроенергію, оренду тощо. Як наслідок, несвоєчасне виконання зобов`язань потягне за собою неустойки від постачальників і штрафи від фіскальних та контролюючих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

В даному ж випадку, дослідивши викладенні у заяві мотиви, а також матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову в порядку письмового провадження.

Розглянувши вищенаведену заяву, подану представником заявникам адвокатом Захарчук Ксенією Олегівною, про забезпечення позову та вивчивши надані докази на її підтвердження, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, положення статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є клопотання сторони, в тому рахунку, із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Тобто, у випадку звернення позивача з клопотанням про забезпечення позову він повинен обґрунтувати причини звернення з таким клопотанням. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Згідно з частиною 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

У відповідності до частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В силу приписів частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися в суд, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 в справі № 826/14951/18).

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 у справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Підсумовуючи наведене, суд враховує, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що заявник при зверненні до суду з позовною заявою просить - визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 60/5.3-ФС/100 від 19.05.2021 року, № 60/5.3-ФС/101 від 19.05.2021 року, № 1267/04/36/07/10/РРО/41410845-ФС/99 від 19.05.2021 року, винесених Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області.

Суд звертає увагу, що встановлення ознак протиправності рішення та дій суб`єкта владних повноважень може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

На переконання суду, у разі забезпечення позову, суд фактично надасть правову оцінку правомірності оскаржуваним постановам до розгляду справи по суті, що у свою чергу суперечитиме завданням адміністративного судочинства та інституту забезпечення позову.

Суд вважає за необхідне зазначити, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову. Чинне законодавство передбачає можливий захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення порушених прав заявника, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.

Також, слід зауважити, що з доданих заявником до заяви додатків, а саме: Результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 06.07.2021 року, убачається наявні відкриті Південним ВДВС у м. Кам`янське ПСМУМЮ виконавчі провадження № АСВП 65949231, № АСВП 65949354, № АСВП 65951518 від 01 липня 2021 року, боржником в яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРООІЛГРУП», а стягувачем Головне управління держпраці у Дніпропетровській області, при цьому, в наданих відомостях відсутня інформація, які б свідчила про відкриття виконавчих проваджень саме на підставі постанов Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу № 60/5.3-ФС/100 від 19.05.2021 року, № 60/5.3-ФС/101 від 19.05.2021 року, № 1267/04/36/07/10/РРО/41410845-ФС/99 від 19.05.2021 року, які стали підставою для звернення до суду про визнання протиправними та їх скасування.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, предмету позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРООІЛГРУП» про забезпечення адміністративного позову у справі № 160/11089/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРООІЛГРУП» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко