Справа № 211/1554/21
Суддя: Середня Н. Г.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/1554/21
Провадження № 2-а/211/30/21
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
23 липня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бехало В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Остапенка Дмитра Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАН № 3858542 від 02 березня 2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності, посилаючись на відсутність доказів порушення ним вимог ПДР. В обґрунтування вимог зазначив, що інспектор не зупиняв його, тому що автотранспортний засіб «Fiat Dukato» знаходився на тимчасовій паркові та за кермом він не знаходився. Згідно ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі, незалежно від строку експлуатації. Згідно ДСТУ 3649-2010 транспортні засоби вагою до 3500 кг і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія, не більше восьми відносяться лише до категорії «В», тобто до легкових автомобілів. Відповідно до Закону України «Про митний тариф», за кодом 8703 класифікуються автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі. Таким чином, автомобілі «Вантажопасажирські-В» з кількістю місць для сидіння не більш як дев`ять, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для перевезення пасажирів та їх багажу, із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки, є не вантажними автомобілями, а легковими. Власник автомобіля фізична особа ОСОБА_2 не зареєстрована як фізична особа-підприємець та не займається перевезенням пасажирів та вантажів з метою прибутку. Автомобіль «Fiat Dukato» не використовувався для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку. Тому штраф за відсутністю техогляду по таким автомобілям на підставі частини третьої статті 121 КУпАП є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, інспектор розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5рп/2015, чим суттєво порушив його права, позбавивши можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУПАП, в повному обсязі. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у справі, чим грубо порушено ст.ст. 278, 279 КУПАП. Тому на підставі викладеного позивач просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачу направлено рекомендованим поштовим відправленням на виконання ухвали суду від 27.04.2021, до суду надійшов відзив на позов та письмові пояснення третьої особи.
В обґрунтування відзиву інспектором ППП Остапенком Д.С. зазначено, що під час патрулювання 02.03.2021 в м. Кривому Розі на вул. Водоп`янова, 8 під час відпрацювання виклику стосовно ДТП, був виявлений транспортний засіб «Fiat Dukato» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який в подальшому як виявилося не пройшов обов`язковий технічний контроль в порушення п. 31.3 (б) ПДР. Права позивачу було роз`яснено, клопотань не надходило, при розгляді справи досліджено всі докази. Стосовно технічного контролю, то відповідно до пункту 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137, періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років кожні два роки. Таким чином, на власників вантажних автомобілів вантажопідйомністю до 3,5 тони, не покладено обов`язку проходження технічного контролю та перевірки їх технічного стану лише у випадку експлуатації такого автомобіля у термін до двох років. Керований позивачем транспортний засіб є вантажним та має вантажопідйомність до 3,5 т. Доводи позивача щодо віднесення належного йому автомобіля до категорії «В» правового значення для вирішення спору не мають, оскільки Порядком № 137 обов`язковість проходження технічного контролю ставиться в залежність від інших чинників та обставин, які зазначені вище. Тому враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні вимог.
Представник третьої особи відповідача Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП направив до суду письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 з підстав, аналогічних викладеними у відзиві на позов.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Як встановлено судом, 02 березня 2021 року інспектором Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Остапенком Д.С. було винесено постанову серії ЕАН № 3858542 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Власником транспортного засобу «Fiat Dukato» державний номерний знак НОМЕР_1 , тип «Вантажо-пасажирський-В», являється ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10-11).
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений статтею 251 КУпАП.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Нормами частини другої статті 70 КАС України встановлено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами першою, другою статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.
Так, процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі - Інструкція) .
Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Тому суд відхиляє доводи позивача, із посиланням на вищевказане рішення Конституційного Суду України, щодо незаконності розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.
Позаяк, Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.
Вказана права позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12 березня 2018 року по справі №751/6165/17, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, враховується судом.
Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
На підтвердження обґрунтованості та законності оскаржуваної постанови відповідачем в якості доказу до письмових заперечень надано відеозапис правопорушення.
Після перегляду зазначеного відеозапису спростовується твердження позивача щодо відсутності будь-якої підготовки до розгляду справи, оголошення посадової особи до розгляду справи та особи, яка притягається до відповідальності, вирішення клопотань позивача, роз`яснення прав та обов`язків, тощо.
Стосовно факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 121 КУпАП, то вказаною частиною передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Згідно пункту 31.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі ПДР), забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений ПДР.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 29 вказаного нормативного акту встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про дорожній рух», технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.
Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів розкрито положеннями статті 35 Закону України «Про дорожній рух». Зокрема, обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
У той же час, обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;
3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".
Відповідно до п.п 15 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (далі - Порядок) транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.
Під господарською діяльністю в Господарському кодексі України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. (стаття 3 ГК України).
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт», транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).
Відповідно до статті 29 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (чинний на момент виникнення спірних відносин) автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Пунктом 1 цих Правил визначено порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.
За змістом пункту 7 Правил дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються:
- транспортними засобами спеціального призначення;
- транспортними засобами, задіяними під час забезпечення обороноздатності, правопорядку та ліквідації наслідків стихійного лиха і надзвичайної ситуації;
- службовими легковими автомобілями;
- транспортними засобами, які належать фізичним особам і використовуються ними для задоволення власних потреб, що не має на меті отримання прибутку.
Стосовно віднесення автомобіля позивача до категорії легкових чи вантажних, суд зазначає наступне.
Так, в статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» законодавець дає визначення автомобільного транспортного засобу-колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій; автомобіля вантажного-автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів та автомобіля легкового - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
Але законодавство дає критерії визначення легкового автомобіля вантажопасажирського.
Відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затвердженої Законом України «Про Митний тариф України» від 4 червня 2020 року № 674-IX, до товарної позиції 8703 відносяться автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі, до позиції 8704 - моторні транспортні засоби для перевезення вантажів.
Багатоцільові транспортні засоби можуть класифікуватися згідно з вимогами УКТЗЕД у товарній позиції 8703 або 8704 в залежності від конструктивних особливостей транспортного засобу. Багатоцільовий транспортний засіб типу фургон ("вантажопасажирський автомобіль-фургон") означає транспортний засіб, що має максимально 9 місць для сидіння (включаючи водія), внутрішній простір якого може без конструктивних змін використовуватись для перевезення як людей, так і вантажів (багажу). МТЗ з 2 або 3-об"ємними кузовами легкових автомобілів класифікуються згідно з вимогами УКТЗЕД у товарній позиції 8703, наприклад, седан, хетчбек, універсал, інша назва: вантажопасажирський кузов автомобіля типу фургон, купе, кабріолет тощо. На базі зазначених кузовів існують комбіновані типи кузовів легкових автомобілів, наприклад, ландо, лімузин, фаетон-універсал тощо. МТЗ, побудовані на основі цих комбінованих кузовів, також відносяться до товарної позиції 8703.
В залежності від конструктивних особливостей внутрішнього простору МТЗ типу фургон можуть бути виготовлені заводом-виробником у наступних модифікаціях, а саме: призначені для перевезення пасажирів (пасажирські); призначені для перевезення вантажів (вантажні); призначені для перевезення пасажирів і вантажів (багатоцільові транспортні засоби).
З аналізу даної норми випливає, що автомобіль, яким керував позивач, типу Вантажопасажирський-В, повною масою 3280 кг, маса без навантаження 1945 кг, конструктивно призначений для перевезення пасажирів та не містить одночасно ознак для класифікації в товарній позиції 8704, тобто не є багатоцільовим вантажним транспортним засобом, а тому підпадає під критерій легкового автомобіля, що використовується для перевезення пасажирів або вантажу і з урахуванням того, що він не використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, як це визначено у пп. 15 п.2 Порядку № 137, то відповідно не потребує обов`язкового технічного контролю.
Таким чином, суд вважає встановленим, що транспортний засіб «Fiat Dukato» державний номерний знак НОМЕР_1 , являється легковим пасажирським, та належить ОСОБА_2 , відомості про яку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відсутні, відомості про те, що вказаний транспортний засіб використовується для отримання прибутку, в тому числі й здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку, матеріали справи не містять, відповідачем не надані (постанова Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 678/483/17).
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, на інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.
У даній справі, суб`єкт владних повноважень не виконав даного обов`язку та не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення.
Таким чином, відповідачем не доведено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, постанова про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованою через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 121 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 243-246,286 КАС України, суд
адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕАН № 3858542 від 02 березня 2021 року винесену інспектором Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Остапенком Дмитром Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 КупАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок.
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 23 липня 2021 року
Суддя Н.Г.Середня