Справа № 809/4373/15
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. справа № 809/4373/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап`юк С.В.,

за участю секретаря Баточенко О.-А.А.,

представників позивача Дяківа Д.І., Боднарук О.М., Поліщук Т.С.,

представника відповідача Бабій Т.С., Янюка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Екопродукт» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Екопродукт» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано - Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.07.2015: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 3 854 571, 25 гривень, в тому числі, за основним платежем в розмірі 3 083 657, 00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 770 914, 25 гривень; №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з авансових внесків із податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 3 224 520 гривень, в тому числі за основним платежем - 2 579 616 гривень та за штрафними санкціями - 644 904 гривень; №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) в розмірі 3 324 263, 75 гривень, в тому числі за основним платежем - 2 659 411 гривень та за штрафними санкціями - 664 852, 75 гривень.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016, позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, постановою від 16.06.2020, за наслідками касаційного перегляду судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалених в цій справі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.216 скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

03.07.2020 адміністративна справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, яку призначено до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про порушення Товариством вимог податкового законодавства є не обґрунтованими та базуються виключно на припущеннях, натомість у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентами та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, він мав право на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ по господарським операціям (маркетингові послуги) з контрагентами з огляду на реальність здійснення таких господарських операцій.

Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали з мотивів, а також вказували, що контролюючим органом безпідставно віднесено до валового доходу заборгованість позивача по простих векселях, вважаючи таку безнадійною заборгованістю, оскільки нормами законодавства не пов`язують факт припинення юридичної особи, з перебігом строку позовної давності по операціям з векселями, а кредиторська заборгованість позивача за простими векселями, виданими суб`єктам господарювання, які припинені шляхом ліквідації, не може вважатися безнадійною з дати реєстрації припинення зазначених суб`єктів (перших векселедержателів), оскільки векселі - як засіб платежу, могли бути передані цими суб`єктами шляхом індосаменту іншим особам, які на дату настання платежу можуть пред`явити векселі до оплати. Крім того, зазначили, що кредиторські зобов`язання позивача на суму 378 549, 30 гривень по векселях виданих ДП «Технотранс» передані ТОВ «Прикарпатській чайній компанії» та згідно з договором пролонговані.

Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, як відповідач під час первісного судового розгляду справи, а також Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, як її правонаступник у відносинах, щодо яких виник спір, що під час нового судового розгляду справи, за допуском суду замінив сторону відповідача (далі - відповідач, контролюючий орган), проти позову заперечили.

В заявах по суті справи свої заперечення проти позову обґрунтовує порушеннями, які допущено позивачем та висновками, які вказані в акті перевірки, зазначає про не надання Товариством документів, які б підтверджували факт отримання маркетингових послуг від контрагентів та також безпосередній зв`язок отриманих послуг з господарською діяльністю платника податку, надані документи не розкривають зміст наданих послуг, з них неможливо прослідкувати ціноутворення, а тому Товариством безпідставно збільшено валові витрати на суму маркетингових послуг в розмірі 15 858 633 гривень. Також контролюючий орган вважає, що позивач мав включити до складу іншого доходу суми безнадійної кредиторської заборгованості по векселях, яка обліковувалась за ліквідованими юридичними особами.

Представники відповідача в судових засіданнях проти позову заперечили з мотивів, викладених в заявах по суті справи, а також вказали на те, що відсутні документи, які б підтверджували необхідність придбання маркетингових послуг позивачем, безпосередній зв`язок отриманих послуг з господарською діяльністю позивача, відсутні документи, які б підтверджували ділову мету, економічний ефект від таких послуг.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, відповідно до обов`язку, встановленого частиною 5 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з висновків і мотивів, з яких скасовані рішення в цій справі, суд вирішив спір, виходячи з такого.

16.07.2015 відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 3 854 571, 25 гривень (в тому числі за основним платежем 3 083 657 гривень і за штрафними (фінансовими) санкціями 770 914, 25 гривень); № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 3 224 520 гривень (в тому числі за основним платежем 2 579 616 гривень і за штрафними (фінансовими) санкціями 644 904 гривень); № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 3 324 263, 75 гривень (в тому числі за основним платежем 2 659 411 гривень і за штрафними (фінансовими) санкціями 664 852, 75 гривень (т. 1 а.с. 75-80).

Фактичною підставою для збільшення сум грошового зобов`язання з податку на прибуток, з авансових внесків із податку на прибуток, з ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 01.07.2015 №2791/09/-15-22-03/30474971, оформленого за результатами проведеної планової виїзної перевірки ТОВ «ПК «Екопродукт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, під час якої виявлені порушення позивачем вимог:

- пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14 ст.14, пп.135.1, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, пп.138.10.2 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивач занизив податок на прибуток всього в сумі 3 368 277 гривень;

- п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, в результаті чого підлягають збільшенню авансові платежі з січня 2013 року по червень 2015 року (термін сплати яких настав на дату складання акту перевірки) всього в сумі 2 596 070 гривень;

- пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого Товариство занизило ПДВ на загальну суму 3 066 824 гривень та завищило від`ємне значення ПДВ за грудень 2014 року в сумі 113 793 гривень.

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства мотивовані тим, що Товариство безпідставно збільшило валові витрати за рахунок віднесення до них сум в розмірі 15 858 633 гривень за договорами про надання маркетингових послуг, оскільки контрагенти не мали можливості їх надавати. У позивача відсутні належні документи, що підтверджують їх фактичне виконання та зв`язок отриманих послуг з господарською діяльністю позивача, надані акти приймання-передачі послуг нематеріального характеру (маркетингових послуг) та звіти про виконання маркетингових послуг, не містять чіткої інформації стосовно змісту наданих послуг, докладного опису виконаних завдань, не розкривають змісту послуг, якісних характеристик, конкретного персонального підходу до виконання завдань та обґрунтувань формування вартості таких послуг відповідно до договірних правовідносин.

Також, контролюючий орган дійшов висновку про безпідставність невключення позивачем до складу іншого доходу сум безнадійної кредиторської заборгованості по векселях, яка обліковувалась за ліквідованими юридичними особами на суму 1 810 258, 90 гривень.

Оскільки, відповідно до пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України заборгованість позивача по простих векселях, виданих на адресу ДП «Технотранс» в сумі 712 018, 90 гривень, ПП «Торгівельна фірма «Демус» в сумі 66 480 гривень, ТОВ «Капітал-Менеджмент» в сумі 78 960 гривень, ТОВ «Аверс МСГ» в сумі 652 800 гривень є безнадійною заборгованістю у зв`язку з ліквідацією цих юридичних осіб.

Контролюючий орган дійшов висновку, що перевіркою встановлені неправомірні дії позивача, які спрямовані на мінімізацію об`єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок включення до числа валових витрат сум за договорами про надання маркетингових послуг та невключення до складу іншого доходу сум безнадійної кредиторської заборгованості по векселях, що в подальшому також призвело до заниження авансових платежів з даного податку з січня 2013 до червня 2015 року.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючий орган прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Згідно з актом перевірки у позивача станом на 01.01.2015 на бухгалтерському рахунку 511 «Довгострокові векселі видані в національній валюті» обліковується заборгованість за векселями на загальну суму 2 962 282, 22 гривень, в тому числі в сумі 1 810 258, 90 гривень по 75 векселях, які видані на адресу господарюючих суб`єктів, які ліквідовані, а саме ДП «Технотранс», ПП «Торгівельна фірма «Демус», ТОВ «Капітал-Менеджмент», ТОВ «Аверс МСГ».

Згідно з відомостями, наданих Товариством Реєстру векселів, копій простих векселів, Актів прийому-передачі векселів та додаткових угод, строк погашення за вказаними векселями на момент податкової перевірки не настав.

Позивач здійснив податковий та бухгалтерський облік господарських операції по отриманню маркетингових послуг з 38 суб`єктами господарської діяльності, а саме: AT «Мономах», ПП «Білла Україна», ПП «Верона», ПП «Галка-Микулинці», ПП «Крим-чай», ПП «Світчай», ПП «Чайна компанія Чай-ка-Мономах», ПП «Чако», ТОВ «Борол ЛТД», ТОВ «ВКФ «Мономах», ТОВ «Волинь табак», ТОВ «ВТП «ВІТО», ТОВ «ГалаТеа», ТОВ «Галка Чернігів», ТОВ «ІЛЛА», ТОВ «Клас і К», ТОВ «Компанія Гранд Маркет», ТОВ «Кофіті», ТОВ «Кримська чайна компанія», ТОВ «Лінея», ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна», ТОВ «Оптімал», ТОВ «Реал Гіпермаркет Україна», ТОВ «Сучасний модерн», ТОВ «ТД Любисток», ТОВ «Торгівельний будинок Амстор», ТОВ «Українська фітоаптека», ТОВ «Фонд Поділ-інвест», ТОВ «Фудмаркет», ТОВ «Фудмережа», ТОВ «Сай сіті», ТОВ «Чайний дім», ТОВ «Чайний дім», ТОВ «Чайком», ТОВ «Чако», ТОВ ВКФ «Ліа» ЛТД, ТОВ фірма «Мономах КТ», ФОП СІНГ Бірендра Кумар.

Облік господарських операцій по отриманню маркетингових послуг з вказаними суб`єктами господарської діяльності позивач здійснив на підставі договорів про надання послуг, додаткових угод до цих договорів із додатками, актів приймання-передачі послуг, актів виконаних робіт, звітів про надані послуги, реєстрів копій договорів та звітів про надані послуги, видаткових накладних, податкових накладних, платіжних доручень, банківських виписок, копії яких позивач надав в підтвердження реальності здійснення цих господарських операцій.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає, що вирішуючи відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Підпункт 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За визначенням підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлює, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначає об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Нормою пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилом підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку регулює Закон України «Про цінні папери та фондовий ринок».

Частини 1 та 2 статті 14 цього Закону визначають, що вексель, як цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі.

Уніфікований закон про перевідні векселі і прості векселі, запроваджений Конвенцією від 7 червня 1930 року (Женевська конвенція) (дата набрання чинності для України - 6 січня 2000 року).

Стаття 77 Женевської конвенції встановлює, що до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежі (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

За нормами статті 78 Женевської конвенції векселедавець простого векселя зобов`язаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Прості векселі зі строком платежу у визначений строк від пред`явлення повинні бути протягом строків, встановлених статтею 23, пред`явлені векселедавцю для відмітки. Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом (стаття 25), дата якого є початком строку від пред`явлення.

За нормою частини 1 статті 70 Женевської конвенції позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Ця норма стосується не тільки векселедержателя, а всіх осіб, що мають право вимагати за векселем.

Стаття 13 Женевської конвенції регулює, що індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом.

Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

Згідно з статтею 10 Закону України «Про обіг векселів в Україні» векселедавець зобов`язаний вести реєстр виданих векселів у порядку, затвердженому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Порядок ведення реєстру виданих векселів, затвердженого Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.07.2003 № 296, зареєстрованого в Мін`юсті 13.08.2003 за №708/8029 (далі - Порядок №296).

Ведення реєстру виданих векселів (далі - реєстр) запроваджується відповідно до статті 10 Закону України «Про обіг векселів в Україні», згідно з Законом України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», з метою здійснення обліку виданих векселедавцем (трасантом) переказних векселів та простих векселів (пункт 1 Порядку №296).

Вказаний Порядок регулює склад, порядок і строки унесення інформації до реєстру виданих векселів та надання відповідної інформації векселедержателю.

За нормами пункту 3 Порядку №296 реєстр веде векселедавець (трасант), пункту 4 - векселедавець (трасант) складає реєстр (зразок форми наведений у додатку до цього Порядку).

Векселедавець має унести до реєстру виданих векселів інформацію щодо складання векселя, платежу, погашення, прострочення, пролонгації, протесту у неплатежі за векселем, іншу інформацію, передбачену додатком до цього Порядку, не пізніше 3-х робочих днів з дня вчинення відповідної дії чи настання події.

Пункт 5 Порядку №296 встановлює, що реєстр ведеться українською мовою у хронологічному порядку в міру виникнення фактів видачі переказного та/або простого векселя. У разі ведення реєстру в паперовій формі він має бути прошитий, аркуші - пронумеровані, кількість аркушів у реєстрі має бути засвідчена підписом керівника та печаткою векселедавця - для юридичних осіб та підписом векселедавця та печаткою, у разі її наявності, - для фізичних осіб.

У разі ведення реєстру в електронній формі векселедавець (трасант) має забезпечувати, при потребі, його друк на паперовому носії. Роздрукована паперова форма реєстру має бути прошита, аркуші - пронумеровані, кількість аркушів у реєстрі має бути засвідчена підписом керівника та печаткою векселедавця - для юридичних осіб та підписом векселедавця та печаткою у разі її наявності - для фізичних осіб.

Згідно з пунктом 9 Порядку №296 термін зберігання реєстру не може бути меншим, ніж строк векселів, інформація про які у ньому розміщена. Якщо на дату подання фінансової звітності усі векселі у реєстрі вже погашені, такий реєстр може вважатися закінченим і зберігається протягом строку, встановленого законодавством.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення №88).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (пункт 2.4. Положення №88).

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15. Положення №88).

Верховний Суд, перевіряючи правильність застосування норм матеріального та процесуального права до зазначених та встановлених фактичних обставин у цій справі, сформував висновки, виходячи з таких позицій.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Маркетингові послуги належать до безтоварних операцій і за своєю суттю є витратами на збут. Для формування витрат та податкового кредиту за маркетинговими операціями необхідною умовою, яка надає таке право суб`єкту господарювання є доведення безпосереднього зв`язку таких операцій з господарською діяльністю платника податків та підтвердження їх (операцій) належними первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, які б засвідчували факт здійснення господарської операції.

Підтвердженням зв`язку витрат на маркетингові послуги з господарською діяльністю суб`єкта господарювання можуть бути наказ по підприємству про необхідність проведення таких маркетингових досліджень, час проведення, територію, межі тощо, договір на проведення маркетингових досліджень, із зазначенням виду маркетингових досліджень, мету їх проведення тощо. У підтвердження фактичного отримання маркетингових послуг можуть бути надані акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання таких послуг, звіт про проведення маркетингових досліджень, у якому мають бути викладені результати таких досліджень і надані рекомендації замовнику. Розділ акта приймання-передачі послуг, у якому викладено суть господарської операції, має за змістом відповідати даним договору на надання маркетингових послуг і даним звіту про проведені маркетингові дослідження. Крім того, в актах виконаних робіт має бути конкретний перелік наданих послуг, місце і дата їх надання, а також зазначено, у чому виражено їх результат.

У звіті про проведення маркетингових досліджень повинна міститися інформація наприклад: про аналіз конкуренції між найбільшими виробниками на оптовому та роздрібному ринках продажу і оцінку рівня конкуренції, основні тенденції розвитку ринку, динаміку зміни цін, асортимент продукції (товару), політику ціноутворення, аналіз імпорту й експорту продукції (товарів) та їх вплив на ринок, потенційних споживачів і кількісні показники (місткість ринку) планованого продажу, прогнозний план продажу, оцінку ризиків, фінансовий план, аналіз ефективності проекту, прогнозний рівень рентабельності, термін окупності проекту, висновки та рекомендації за результатами проведеного дослідження. З огляду на вищенаведене, маркетингові дослідження мають являти собою: створення конкретної програми, враховуючи існуючу ситуацію на ринку; користь (ефект), яку отримує підприємство внаслідок реалізації результатів та бути підтверджені документально. Лише при дотриманні вищезазначених умов платники податку мають право віднести витрати на маркетингові послуги до складу валових витрат.

Позовні вимоги до акцептанта (платник по векселю), які випливають з переказного векселя (до простих векселів застосовуються такі самі положення) погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Вказане стосується всіх осіб, що мають право вимагати за векселем.

Початок перебігу позовної давності у три роки щодо погашення грошових зобов`язань за простим векселем пов`язується з настанням строку платежу за таким векселем.

Після закінчення такого строку позовної давності непогашена заборгованість відноситься саме до безповоротної фінансової допомоги, а у платника податку виникає обов`язок збільшити валовий доход на суму такої допомоги згідно із вимогами Податкового кодексу України.

Необхідно зазначити, що після ліквідації векселедержателя наданий векселедавцем вексель фактично не втрачає своєї сили боргового цінного паперу та може і надалі використовуватися в обігу до закінчення строку платежу за ним.

Ліквідація векселедержателя та відсутність у нього правонаступників може за певних обставин слугувати підставою для припинення зобов`язань векселедавця та відповідно до наведених норм Податкового кодексу України набути статусу безповоротної фінансової допомоги. Проте враховуючи особливості простого векселя, зокрема те, що боржником за таким векселем завжди виступає векселедавець, то векселедержатель може використовувати його як засіб платежу у розрахунках з третіми особами, здійснюючи таким чином переведення власної заборгованості на векселедавця, а відповідно за таких обставин має бути чітко встановлено, що векселедержатель, який ліквідований, не передавав вексель третім особам та і такий вексель фактично увійшов до ліквідної маси при ліквідації.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017), частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції після 15.12.2017), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно висновків Верховного Суду, які слугували мотивом скасування судових рішень у цій справі, внаслідок встановлення не в повній мірі фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору по суті, слід дослідити договори та первинні документи бухгалтерського обліку та встановити чи відображають вони фактичне отримання маркетингових послуг, результати вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельних мережах, досягнення розумної економічної мети, наявності економічного ефекту, взаємозв`язок між отриманими Товариством маркетинговими послугами з його господарською діяльністю, використання маркетингових послуг як витрат на збут шляхом їх віднесення до складу собівартості реалізованої продукції.

Також необхідно встановити обставини щодо строків погашення за виданими позивачем векселями, їх пролонгації та на підставі встановлено дійти обґрунтованих висновків щодо наявності обов`язку та періоду включення до складу інших доходів сум кредиторської заборгованості за простими векселями, виданими суб`єктам господарювання, які припинені шляхом ліквідації.

В частині правомірності формування позивачем податкового обліку за господарськими операціями з отримання маркетингових послуг, як витрат на збут, шляхом їх віднесення до складу собівартості реалізованої продукції, суд, за наслідками безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження в судовому засіданні первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку цих господарських операцій дійшов наступних висновків.

Правовою підставою виникнення правовідносин між позивачем та зазначеними 38 суб`єктами господарської діяльності є укладені договори.

Аналізуючи зміст істотних умов договірних зобов`язань, укладених позивачем в кожному конкретному випадку, суд зазначає, що отримання маркетингових послуг позивачем у правовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Реал,-Гіпермаркет Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТРО Кеш енд Кері Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор», Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЛЛА-Україна» здійснено на підставі окремих договорів, укладення яких передбачено договорами поставки товарів (т.2 а.с.51-73, 79-87, 93-114, 121-138, 140-152, 158-196, т.3 а.с.1-90).

Аналізуючи зміст істотних умов цих договорів, суд вказує, що предметом маркетингових послуг є поставлений товар, щодо якого прямо передбачений перехід права власності від постачальника - позивача до покупця, в момент поставки, тобто на момент надання таких послуг право власності на поставлений товар перейшло від позивача до покупця, що надав такі маркетингові послуги.

За змістом істотних умов додаткових угод до договорів поставки з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Реал,-Гіпермаркет Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТРО Кеш енд Кері Україна» маркетингові послуги стосовно товарів постачальника (позивача) передбачали надання маркетингових послуг, шляхом планування та пропонування вигідних клієнтам пропозицій щодо придбання товарів, планування розміщення товарів спеціальним чином у торгових залах, освітлення, прибирання, викладка на полицях, планування торгівлі, тощо.

З Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор» передбачали розміщення інформації про товар у друкованих засобах покупця, розміщення брендової стійки, розміщення товарів на торгових полицях та додаткових місцях, розміщення реклами, надання місця для дегустацій, промоакцій.

З Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЛЛА-Україна» внесення постачальника в інформаційну базу, включення в асортимент, обслуговування зміни в асортименті, перенесення асортименту в нову філію, покращення товарних площ.

Маркетингові послуги отримані позивачем від ПП «Галета», ПП «Чайна компанія «Чай-ка Мономах», ПП «Крим Чай», ТОВ «Українська фітоаптека», ТОВ «Кофіті», ТОВ «ВТП «ВІТО», ПП «Галка-Микулинці», ТОВ «Мономах-КТ», ТОВ «Чайком», ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, ТОВ «Торговий Дім Любисток», ТОВ «Галка-Чернігів», ТОВ «Борол ЛТД», ТОВ «Чай сіті», ТОВ «ІЛЛА», ТОВ «Лінея», ТОВ «Сучасний модерн», ТОВ «Компанія «Гранд «Гранд-Маркет», ПП «Світчай» на підставі договорів про надання маркетингових послуг, які зміст маркетингових послуг не розкривають, однак також передбачають, що такі послуги надаються щодо вже поставленого позивачем товару. Вказані договори є ідентичними за змістом та формою (т.2 а.с.197-201, 202-206, 207-215, 216-220, 221-228, 229-230, 231-232, 233-237, 238-243, т.3 а.с. 91-93, 94-98, 99-102, 103-107, 108-111, 112-116, 117-122, 126-127, 128-129, 130-134).

Маркетингові послуги від ТОВ «Фудмережа» позивач отримав на підставі договору про надання рекламних послуг (т.3 а.с.123-125).

Досліджуючи первинні бухгалтерські документи, складені на виконання вказаних договорів для формування податкового обліку за господарськими операціями з отримання маркетингових послуг, як витрат на збут, шляхом їх віднесення до складу собівартості реалізованої продукції суд зазначає, що звіти про надання маркетингових послуг складаються:

з переліку назв послуг, їх вартості та фотографій торгівельних полиць з розміщеним товаром (ТОВ «Борол ЛТД», ТОВ ВКФ «Мономах» ЛТД, ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Чайний дім», ТОВ «Кофіті», );

з переліку назв та вартістю послуг (ТОВ «Волинь Табак», ТОВ «ВПТ «ВІТО», ТОВ «Українська фітоаптека», ТОВ «Сучасний модерн», ТОВ «Чай сіті», ПП «Чако», ТОВ «Гала Теа», ТОВ «Мономах-КТ», ТОВ «Галка Чернігів», ТОВ «Оптімал», ТОВ «Любисток», ТОВ «Ілла», ТОВ «Клас і К», ПП «Світ Чай», ТОВ «Фонд Поділ-Інвест», ТОВ «Кофіті», ПП «Чайна компанія «Чай-ка Мономах», ТОВ «Верона», ТОВ «Кримська чайна компанія», ТОВ «Крим чай»);

з переліку назв та вартості послуг та графічних матеріалів, що містять відомості про карту позиціонування, структуру продажу за основними операторами та групами, сприйняття клієнтами, місцями придбавання, чинників впливу на споживачів при покупці БАД, розподілі переваг споживачів фіточаю (ТОВ «Фонд Поділ-Інвест»)

з переліку назв та вартості послуг, відображення узагальненої інформації про відгрузки та обсягу на ринку різних виробників, фотографій торгівельних полиць з розміщеним товаром (ТОВ «Лінея», ТОВ «Чайком»);

та виключно з актів приймання наданих послуг (ТОВ «реал,-Гіпермаркет Україна», ТОВ «Чайком», ПП «Чайна компанія «Чай-ка Мономах», ТОВ «Білла-Україна», ТОВ «Чайний дім», ТОВ «Торгівельний Будинок «Амстор», ПП «Крим Чай», ТОВ «Кофіті», ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» (т. 3 а.с.135-250, т.4 а.с.1-246, т.5 а.с.1-247, т.6 а.с.1-249, т.7 а.с.1-248, т.8 а.с.1-247).

Як наслідок, за результатами дослідження договорів та первинних документів бухгалтерського обліку судом встановлено, що вказані документи не містять будь-яких відомостей щодо інформації стосовно змісту наданих послуг, опису виконаних завдань.

Досліджені документи не розкривають змісту послуг, що обумовлені конкретними договорами.

В досліджених та проаналізованих документах відсутні відомості про те, яким чином формувалась вартість таких послуг, відсутній математичний або формально-логічний алгоритм її визначення.

Також в жодний спосіб не відображена доцільність для позивача придбавати такі послуги.

Є непідтвердженим безпосередній зв`язок таких послуг з господарською діяльністю позивача та наявність економічного ефекту від таких послуг.

За наслідками дослідження первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій з отримання маркетингових послуг, як витрат на збут, шляхом їх віднесення до складу собівартості реалізованої продукції не відображають фактичне отримання маркетингових послуг.

Звіти про маркетингові дослідження мають лише загальний пізнавальний та інформаційний характер і не містять жодних результатів та рекомендацій, які б дали товариству змогу їх використати в своїй господарській діяльності для стимулювання збуту, зростання обсягів реалізації та збільшення доходу підприємства, не містять результатів вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельних мережах, досягнення розумної економічної мети, наявності економічного ефекту, а також є відсутнім взаємозв`язок між отриманими позивачем маркетинговими послугами з його господарською діяльністю.

З цього приводу суд зазначає, що для здійснення маркетингової діяльності підприємство повинно проводити комплексні дослідження ринку здійснювати аналіз ринку, сегментувати ринок, позиціонувати товар, розробляти маркетинг-мікс (маркетинговий комплекс) тощо.

Головною умовою для врахування у складі податкових витрат на проведення маркетингових послуг є їх документальне підтвердження та зв`язок таких витрат з господарською діяльністю платника податку.

Підтвердженням зв`язку витрат на маркетингові послуги з господарською діяльністю суб`єкта господарювання можуть бути наказ по підприємству на необхідність проведення таких маркетингових досліджень, час проведення, територію, межі тощо, договір на проведення маркетингових досліджень, із зазначенням виду маркетингових досліджень, мету їх проведення тощо.

В підтвердження фактичного отримання маркетингових послуг можуть бути надані акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання таких послуг, звіт про проведення маркетингових досліджень, у якому мають бути викладені результати таких досліджень і надані рекомендації замовнику.

З урахуванням приписів пункту 2 частини 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» акт приймання-передачі послуг повинен мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, а саме: назву документа (форми), дату і місце складання, найменування підприємства, від імені якого складено документ, зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції. В актах виконаних робіт мають бути конкретний перелік наданих послуг, місце і дата їх надання, а також зазначено, в чому виражено їх результат.

У звіті про проведення маркетингових досліджень повинна міститися інформація, зокрема, про аналіз конкуренції між найбільшими виробниками на оптовому та роздрібному ринках продажу і оцінку рівня конкуренції, основні тенденції розвитку ринку, динаміку зміни цін, асортимент продукції (товару), політику ціноутворення, аналіз імпорту й експорту продукції (товарів) та їх вплив на ринок, потенційних споживачів і кількісні показники (місткість ринку) планованого продажу, прогнозний план продажу, оцінку ризиків, фінансовий план, аналіз ефективності проекту, прогнозний рівень рентабельності, термін окупності проекту, висновки та рекомендації за результатами проведеного дослідження.

Таким чином, лише при дотриманні вищезазначених умов платники податку мають право віднести витрати на маркетингові послуги до складу витрат.

Позивач наполягає на підтвердженні первинними документами надання йому маркетингових послуг наведеними вище особами.

Натомість, судом встановлено, та не спростовано в судовому засіданні, що звіти про маркетингові дослідження мають лише загальний пізнавальний та інформаційний характер і не містять жодних результатів та рекомендацій, які дали б змогу замовнику використати їх в своїй господарській діяльності для стимулювання збуту продукції, зростання обсягів реалізації та збільшення доходу підприємства. У позивача відсутні документи, що дали б змогу чітко відстежити результат замовлених робіт (послуг). Будь-яких документів на підтвердження спрямованості спірних послуг на досягнення конкретних цілей у діяльності платника не представлено. Матеріали справи не містять доказів того, яким чином надавалися маркетингові послуги, який практичний результат їх використання позивачем.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що надані послуги не є послугами у розумінні підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та зазначає, що формально складені первинні документи не можуть слугувати належною підставою для формування даних податкового обліку.

Суд вказує, що формально складені первинні документи не можуть слугувати належною підставою для формування даних податкового обліку, тоді як реальність операцій з надання маркетингових послуг позивачеві у рамках господарських правовідносин з контрагентами та зв`язок цих послуг з господарською діяльністю позивача документально не підтверджуються, то відсутні підстави вважати оскаржувані повідомлення рішення протиправними, а тому відсутні підстави для їх скасування з мотивів наведених позивачем.

Щодо строків погашення за виданими позивачем векселями, їх пролонгації та встановлення наявності обов`язку та періоду включення до складу інших доходів сум кредиторської заборгованості за простими векселями, виданими суб`єктам господарювання, які припинені шляхом ліквідації, суд зазначає наступне.

За векселями, які видані на адресу ПП Торгівельна фірма «Демус», ТОВ «Капітал Менеджмент», ТОВ «Аверс МСГ» строк погашення за цими векселями на момент податкової перевірки ще не настав.

Одночасно з цим, суд встановив, що вказані підприємства ліквідовані, шляхом припинення за судовими рішеннями про визнання їх банкрутами (т.18 а.с.121-132).

Як зазначав суд вище, ліквідація векселедержателя та відсутність у нього правонаступників може за певних обставин слугувати підставою для припинення зобов`язань векселедавця та відповідно до наведених норм Податкового кодексу України набути статусу безповоротної фінансової допомоги. Проте, враховуючи особливості простого векселя, зокрема те, що боржником за таким векселем завжди виступає векселедавець, то векселедержатель може використовувати його як засіб платежу у розрахунках з третіми особами, здійснюючи таким чином переведення власної заборгованості на векселедавця, а відповідно за таких обставин має бути чітко встановлено, що векселедержатель, який ліквідований, не передавав вексель третім особам і такий вексель фактично увійшов до ліквідної маси при ліквідації.

Будь-які відомості про передачу вказаними векселедержателями векселів, виданих позивачем, третім особам відсутні та на вимогу суду не надані.

ДП «Технотранс» припинено на підставі рішення про припинення від 11.04.2005, а тому зобов`язання позивача за виданими ним векселями цьому підприємству на суму 333 469, 60 гривень набула статусу безповоротної фінансової допомоги.

Щодо зобов`язань за 8 простими векселях на загальну суму 378 549, 93 гривень, які були видані позивачем на користь ДП «Технотранс» та строк платежу, яких встановлений 26.12.2010, то позивачем надано суду угоду про зміну строку платежу за векселем від 22.04.2010, укладену між позивачем та векселедержателем ТОВ «Прикарпатська чайна компанія», якій ДП «Технотранс» передав вказані векселі (т.18 а.с.88-90).

Однак, вказана угода не підтверджує факт пролонгації вказаних векселів, оскільки доказів її укладення на момент проведення відповідачем перевірки позивача, а також на момент первісного розгляду справи позивач не надав, а ТОВ «Прикарпатська Чайна Компанія» згідно з декларацією з податку на прибуток підприємства за звітний 2010 рік, а також балансу на 2011 рік в оборотних активах одержаних векселів не задекларувала (т.18 а.с.110-113).

Як наслідок, заборгованість за вказаними векселями є безнадійною кредиторською заборгованістю та створила в позивача обов`язок включити до складу іншого доходу сум безнадійної кредиторської заборгованості по векселях, яка обліковувалась за ліквідованими юридичними особами в розмірі 1 810 258, 90 гривень.

За результатами судового дослідження обставин та правових підстав, якими обґрунтовано вимоги позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Екопродукт» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, суд прийшов до висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позову, вимоги позивача є необґрунтовані, а в їх задоволенні слід відмовити.

Судових витрат, які підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у справі не має.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія Екопродукт" (вулиця Торгова, 1, місто Івано-Франківськ, 76018, ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018, ) про скасування податкових повідомлень-рішень за №, №, № від 16.07.2015, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.

Рішення складене в повному обсязі 11 червня 2021 р.