Справа № 320/1231/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року м. Київ № 320/1231/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області (правонаступника Головного управління ДФС у Київській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) з позовом (в редакції від 29.03.2020) до Головного управління ДПС у Київській області (правонаступника Головного управління ДФС у Київській області) (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 24.09.2018 року № від 24.09.2018 року, № від 24.09.2018 року, № від 24.09.2018 року, вимогу № Ф- від 24.09.2018 року.

В якості підстав позову позивач зазначає про те, що відповідачем неправомірно за результатами перевірки визначено позивачу суму податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій): 2 844,71 грн. - своєчасно ненарахований єдиний внесок, 171 652,15 грн. - податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, 14 304,35 грн. - військовий збір, 31 501,66 грн. - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 28 447,12 грн. - вимога про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску.

На переконання позивача висновки відповідача про невірне відображення отриманих позивачем від господарської діяльності коштів, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб та чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не відповідають фактичним обставинам, оскільки позивач: з 01.01.2017 був звільнений від подання та сплати єдиного соціального внеску; в поданих податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2015-2017 роки відобразив інформацію, що міститься в Книзі обліку доходів та витрат; протягом 2015-2017 років придбавав послуги з технічного обслуговування транспортних засобів та паливо-мастильні матеріали з метою подальшого використання транспортних засобів для здійснення господарської діяльності - діяльності з вантажних перевезень.

Крім того позивач зазначив, що відповідач порушив вимоги Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині порядку проведення перевірки (порушення строків повідомлення про перевірку) та оформлення її результатів (акт перевірки містить багато неточностей, помилок та хибних тверджень, ігнорування прохання позивача бути присутнім під час розгляду його скарги на акт перевірки). Також, позивач вважає посилання в акті перевірки на постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності передчасними.

Не погоджуючись із висновками відповідача та прийнятими рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 08.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження, подати до суду відзив на позовну заяву.

03.05.2019 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши, що під час перевірки позивача було виявлено порушення ним вимог Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, та Податкового кодексу України в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської діяльності доходу та витрат від провадження господарської діяльності, передусім, помилкове відображення валових витрат за рахунок включення до їх складу витрат на утримання основних засобів подвійного призначення.

Вказане призвело, на переконання відповідача, до заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, а в подальшому - заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується внесок.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши доводи та заперечення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основний вид діяльності якого - 49.41: Вантажний автомобільний транспорт (основний), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач є власником транспортних засобів, а саме: спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е (DAF XF 95.480), напівпричепа бортового-Е (KRONESDP 27), сідлового тягача (DAF СF 85.380), напівпричепа тентованого (BUCABSO.339), причепа бортового тентованого (STERNSTEINHAGEN), бортового тентованого (MAN 19.414), що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, наявними у матеріалах справи.

Транспортні засоби, які використовуються позивачем для здійснення господарської діяльності - перевезення вантажів, мають поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діють на території України).

На підставі статті 77 Податкового кодексу України (ПК України), відповідного до затвердженого плану перевірки посадовими особами відповідача з 09.08.2018 до 22.08.2018 була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 до 31.12.2017, за результатами якої складено Акт від 30.08.2018 року №744/10-36-13-03/ НОМЕР_1 «Про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , за період діяльності з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року».

Перевіркою встановлено порушення:

- пп.2, пп.6, пп.8, пп.9 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, та п. 177.10 статті 177 ПК України в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платників податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені у графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професійної діяльності (графи 6, 7, 8);

- п.167.1 статті 167, п.177.2 статті 177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 на загальну суму 765 648, 53 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 137 816,72 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року в сумі 765 648,53 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 11 484,72 грн.;

- п.2 ч.1 статті 7, статті 8, ч.2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 на загальну суму 765 648,53 грн без ПДВ, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується внесок у сумі 29 076,08 грн.;

- п.187 статті 187, п.198.5 статті 198 ПК України в частині заниження податку на додану вартість в сумі 24 224,73 грн.

На підставі Акту перевірки від 24.09.2018 податковим органом складені:

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого за порушення п.167.1 статті 167, п.177.2 статті 177 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 171 652,15 грн., з яких: 137 321,72 грн. - за податковим зобов`язанням, 34 330,43 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким за порушення п.187.1 статті 187, п.198.5 статті 198т ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 31 501,66 грн., з яких: 24 841,33 грн. - за податковим зобов`язанням, 6 210,33 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого за порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» у розмірі 14 304,35 грн, з яких: 11 443,48 грн. - за податковим зобов`язанням, 2 860,87 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкцій у розмірі 2 844,71 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, згідно з якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку у сумі 28 447,12 грн.

Не погоджуючись із прийнятими за наслідками перевірки рішеннями, позивач надіслав на адресу Державної фіскальної служби України скаргу, про наслідки розгляду якої позивача повідомлено листом від 24.10.2018 №16554/К/99-99-13-04-02-14 .

При цьому, згідно службового листа Управління погашення боргу відповідача станом на 12.08.2019 оскаржувана вимога відкликана.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із прийняттям останнім 24.09.2018 податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття ним податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.

Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та законами України.

Основні засади справляння податків в України урегульовано Податковим кодексом України (ПК України).

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Пунктом 86.7 статті 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 ПК України.

Відповідно до п.177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, згідно з п.177.4 статті 177 ПК України належать:

а) витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

б) витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

в) обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

г) суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.

Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (п. 177.10 статті 177 ПК України).

Згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів (стаття 1 Закону).

Відповідно до статті 19 Закону транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди: а) транспортні засоби загального призначення (транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу) (стаття 1 Закону); б) транспортні засоби спеціалізованого призначення (транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, належить сідельний тягач) (стаття 1 Закону); в) транспортні засоби спеціального призначення (транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій) (стаття 1 Закону).

Згідно зі статтею 1 Закону напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа (глава 1 Правил перевезень).

Причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем (глава 1 Правил перевезень).

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою.

Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Так позивач зазначає про те, що відповідач порушив його право, передбачене Податковим кодексом України щодо участі у розгляді скарги на Акт перевірки та врахування його аргументів під час прийняття відповідного рішення за скаргою.

Відповідач вказує, що всі доводи позивача були враховані під час розгляду його скарги та винесення відповідного рішення, а повідомлення про розгляд скарги направлено позивачу відповідно до вимог податкового законодавства.

Як було зазначено, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України визначено поняття документальної перевірки, а у пункті 86.7 статті 86 ПК України - порядок дій платника податків у разі його незгоди з висновками перевірки. Так, серед іншого, платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів. А рішення про визначення грошових зобов`язань приймається контролюючим органом з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач направив позивачу повідомлення про час та місце розгляду його скарги на Акт перевірки, про що також не заперечує позивач, стверджуючи, що отримав його із запізненням. Таким чином, відповідачем не було порушено вимог зазначеного податкового законодавства в частині повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду його скарги на Акт перевірки.

Що стосується помилок, неточностей в Акті перевірки, про які зазначає позивач, то суд звертає увагу, що вони стосуються змісту Акту перевірки та не впливають на висновки, зроблені посадовими особами контролюючого органу за результатами перевірки.

Крім того, як зазначає відповідач у Акті перевірки, перевіркою правильності визначення валового доходу за період з 01.01.2015 до 31.12.2017, відображеного позивачем в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015-2017 роки, з даними про суми валового доходу встановленого у ході перевірки (на підставі банківських виписок, наданої позивачем суми дебіторської заборгованості за надання послуг контрагентам-замовникам) виявлено заниження валового доходу у сумі 339 105,93 грн.

При цьому позивач стверджує, що податкові декларації за 2015-2017 роки подані ним вчасно та відомості, зазначені в них, повністю відповідають даним Книги обліку доходів і витрат, копія якої була приєднана до матеріалів справи. Окрім того позивач пояснив, що валовий дохід, сума якого вказана у банківських виписках, був скоригований на суму грошових коштів, отриманих позивачем від виконаних робіт, а також на суму грошових коштів, отриманих на виконання рішення господарського суду Черкаської області від 20.10.2016 по справі № 925/1047/16.

Для підтвердження валового доходу позивач надав до матеріалів справи: 1) договори про надання послуг з перевезення, укладені між позивачем як перевізником та експедиторами: ТОВ «Кен-Пак»(Україна), ДП «АТЛ Україна», ТОВ «Компанія Р.І.Ч», ТОВ «ВЕДА-Т», ТОВ «Логістік Плюс», ТОВ «Кухновський», ДП «ФМ Ложістік Дніпро» , ТОВ «ЯРТРАНС ЛОДЖІСТІК», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ НТП «АКВАФОР», ТОВ «ПАН Логістик», ТОВ «ПРОСТІР», ТОВ «ДМ ТРАНС», ТОВ «ТЕК ЛІДЕР ПЛЮС», ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», ТОВ «Т.Л.Транс», ТОВ Фірма «ГРОНА», ТОВ «ВЕБ ПОЛІГРАФ», ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «Транс-Логістик», ФОП ОСОБА_4 , ПП КФ «Зелена стріла», ТОВ «Київтранслогістик», ТОВ «Торгово-промислова компанія «Олімп» і інш.; 2) акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до яких позивач протягом 2015-2017 років надавав транспорті послуги ТОВ «Компанія Р.І.Ч»,ТОВ «ВЕДА-Т», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Кен-Пак»(Україна), ДП «ФМ Ложістік Дніпро», ТОВ «Логістік Плюс», ТОВ «САН Транс», ТОВ «Кухновський», ТОВ «ЯРТРАНС ЛОДЖІСТІК», ДП «АТЛ Україна», ТОВ «Фірма ГРОНА» і інш. з перевезення вантажу автомобільним транспортом; 3) податкові накладні; 4) товарно-транспортні накладні; 5) подорожні листи вантажного автомобіля; 6) виписки із рахунку, відкритого у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В той же час, перевіряючи правильність визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатку 4 та додатку 2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015-2017 роки, відповідач виявив завищення позивачем валових витрат у розмірі 426 542,60 грн. без ПДВ за рахунок включення до їх складу витрат на утримання основних засобів подвійного призначення.

Позивач заперечує проти такого твердження відповідача, оскільки ним не було зазначено, які саме витрати визнаються, а також не надано відповідного розрахунку такої суми. Крім того, до переліку витрат були віднесені тільки підтверджені документально витрати, які позивач відносить до витрат операційної та господарської діяльності відповідно до п.177.4 статті 177 ПК України. Зазначені у Акті перевірки транспортні засоби використовуються виключно у вантажних перевезеннях, а технічне обслуговування та паливо-мастильні матеріали дозволяють утримувати транспорті засоби у справному стані, поліпшувати, модернізувати та здійснювати їх експлуатацію в межах власної господарської діяльності.

На підтвердження витрат по ремонту автомобілів та придбанню необхідних запчастин та палива позивач надав до матеріалів справи: акти списання щодо ремонту та заміни запчастин, видаткові накладні, рахунки на оплату, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), банківська чеки, товарні чеки, договори постачання.

Відповідач в Акті перевірки зауважив, що внаслідок заниження позивачем валового доходу та завищення валових витрат було занижено суму чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку 4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки. Як наслідок такого заниження - заниження суми військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначений пунктом 177.4 статті 177 ПК України, як у редакції до 2017 року так і після.

Крім того, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (п. 177.10 статті 177 ПК України).

Враховуючи вищевикладені вимоги п.177.4 статті 177 ПК України суд дійшов висновку, що об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарської діяльності. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.

Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 березня 2021 року по справі № 500/2170/19 (адміністративне провадження № К/9901/16817/20).

Як було зазначено вище, згідно з підпунктами 177.4.5-177.4.6 Податкового кодексу України, зокрема, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Отже, у цій нормі законодавець чітко визначив, що до складу витрат підприємця не включаються витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею. Тобто, йдеться про основні засоби подвійного призначення, які визначені такими саме у цій статті ПК України.

В свою чергу, відповідно до підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави суду вважати, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме тих, які визначені у статті 177 ПК України: земельних ділянок, об`єктів житлової нерухомості, легкових та вантажних автомобілів.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.03.2021 по справі № 500/2170/19 (адміністративне провадження № К/9901/16817/20).

Основним питанням, яке вирішується судом та стосується спірних правовідносин, є те, чи є автомобілі, які використовуються позивачем у його господарській діяльності, основними засобами подвійного призначення, і, як наслідок, - можливість віднесення вартості придбаних запасних частин, ремонту та технічного обслуговування до складу витрат підприємця. Оскільки оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога стосуються саме врахування таких витрат позивачем як валових витрат у зв`язку із провадженням господарської діяльності та як наслідок - заниження суми чистого оподатковуваного доходу, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається і матеріалів справи та зазначено вище, основним видом діяльності позивача як фізичної особи-підприємця є 49.41: Вантажний автомобільний транспорт (основний).

Позивач є власником транспортних засобів, а саме: спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е (DAF XF 95.480), напівпричепа бортового-Е (KRONESDP 27), сідлового тягача (DAF СF 85.380), напівпричепа тентованого (BUCABSO.339), причепа бортового тентованого (STERNSTEINHAGEN), бортового тентованого (MAN 19.414), що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (т.16 а.с.110-116). Вказані транспортні засоби використовуються позивачем для здійснення ним господарської діяльності - перевезення вантажів.

Як було зазначено вище, відповідно до статті 1 Закону автомобільним транспортним засобом є, серед іншого, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп, які використовуються для перевезення, в тому числі, вантажів. Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів (стаття 1 Закону).

Таким чином, суд дійшов висновку, що основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Зі змістом статей 1 та 19 Закону вбачається, що залежно від різновидів транспортних засобів за призначенням напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу належить до транспортних засобів загального призначення, сідельний тягач - до транспортних засобів спеціалізованого призначення.

Відповідно до статті 1 Закону напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача. Сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа (глава 1 Правил перевезень). Причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем (глава 1 Правил перевезень). При цьому, відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою.

Отже, суд дійшов висновку, що сідельний тягач у поєднанні з напівпричепом чи причепом складають автомобільний поїзд та є транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак належить до категорії вантажних автомобілів. Водночас, автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою ним у постанові від 12.11.2019 у справі № 807/250/18 та у постанові від 04.03.2021 по справі №500/2170/19 (адміністративне провадження № К/9901/16817/20).

Суд зазначає, що такий його висновок ґрунтується на ретельному аналізі норм Закону, Правил перевезень та положень УКТ ЗЕД, а також даних реєстраційних документів аналогічних транспортних засобів, витрати на утримання та ремонт яких віднесено позивачем до складу витрат. Суд дійшов висновку, що сідельний тягач, причіп та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, належать до вантажних автомобілів як автомобільний поїзд.

Отже, суд встановив, що понесені позивачем витрати стосуються витрат на утримання вантажних автомобілів. Позивач на підставі належних та допустимих доказів цей висновок суду не спростував, а відтак, включаючи до складу витрат у 2016 та 2017 роках вартість запчастин, ремонтних робіт та витрат на утримання використовуваних у вказаному періоді в рамках основного виду підприємницької діяльності транспортних засобів, які фактично є вантажними, позивач діяв всупереч вимогам податкового законодавства.

У зв`язку з цим суд вважає обґрунтованими висновки відповідача про заниження позивачем валових доходів (порушення п.177.1 та п.177.2 статті 177 ПК України) та завищення валових витрат (порушення п.177.4 статті 177 ПК України), а також подальше донарахування суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податку на додатну вартість.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення № від 24.09.2018 року № від 24.09.2018 року, № від 24.09.2018 року, № від 24.09.2018 року, вимога № Ф- від 24.09.2018 року, які були винесені на підставі висновків посадових осіб відповідача, викладених у Акті перевірки, є правомірними.

За вказаного вище правового врегулювання, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач - заперечуючи проти них, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам сторін та доказам, що це підтверджують, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, а також відсутністю судових витрат, понесених відповідачем, суд не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області (правонаступника Головного управління ДФС у Київській області) - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення рішення 26.07.2021

Суддя Панченко Н.Д.