Справа № 308/9274/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 308/9274/19 пров. № А/857/8423/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивач ОСОБА_1

представник позивача Пекарь В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2021 року (головуючий суддя Іванов А.П., м. Ужгород) у справі №308/9274/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась в суд з позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби (далі відповідач), в якому просила скасувати постанову у справі про порушення митних правил №3226/30500/19 від 31 липня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності в частині накладення стягнення, та закрити провадження у цій справі за відсутності складу адміністративного правопорушення у відповідності до п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що оскарженою постановою її притягнуто до відповідальності на підставі ч.3 ст. 470 Митного кодексу України (далі МК України). Зазначала, що на митну територію України жодних транспортних засобів на іноземній реєстрації не ввозила, а автомобіль, який, як вказано, задекларований нею, внесений у бази даних невстановленими третіми особами без її відома. Вважала, рішення відповідача необґрунтованим, невмотивованим та таким, що прийняте без з`ясування усіх обставин справи.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позов задоволено скасовано постанову Закарпатської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №326/30500/19 від 31 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Закарпатська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач заперечує проти висновків суду першої інстанції, вважає, що надані ним докази повністю підтверджують правомірність його рішення. При цьому вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано надав перевагу доводам позивача, які, на думку скаржника, не ґрунтуються на фактичних даних та доказах, і є лише голослівними твердженнями.

У відповідь на апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає їх непоґрунтованими та непереконливими. Позивач зазначає, що в базах даних, витяги з яких надав відповідач, не зазначено ідентифікаційний код особи, на яку оформлено транспортний засіб. Також позивач вважає, що відповідач мав би надати копії документів особи, на яку оформлявся транспортний засіб. Просить скаргу залишити без задоволення.

Позивач, представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечують, просять скаргу залишити без задоволення.

Відповідач участь у судовому засідання повноважного представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене рішення скасувати, враховуючи наступне.

Зі змісту оскарженої постанови у справі про порушення митних правил №3226/30500/19 від 31 липня 2019 року судом встановлено, що 23 квітня 2019 року до Закарпатської митниці ДФС звернулася громадянка України ОСОБА_1 із заявою, в якій повідомила, що вона подала заяву до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області про те, що шляхом зловживання довірою на її ім`я був ввезений автомобіль марки Nissan Almera р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 (далі за текстом автомобіль Nissan Almera PO930DS ).

Проведеною перевіркою з використанням баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України було встановлено, що 20 квітня 2016 року, через митний пост «Ужгород» ОСОБА_1 ввезла на митну територію України по «зеленому коридору» згаданий автомобіль з метою транзиту.

За інформацією системи «Аркан» встановлено, що 20 квітня 2016 року ОСОБА_1 слідувала в автомобілі Nissan Almera НОМЕР_1 . Факт ввезення ОСОБА_1 20 квітня 2016 року також підтверджено протоколом опитування від 31 липня 2019 року державного інспектора митного посту «Ужгород» Браїла В.М.

На підставі здобутих відомостей відповідач зробив висновок про те, що ОСОБА_1 перевищила більше ніж на 10 днів строк транзиту транспортного засобу, що перебував під митним контролем, а відтак вчинила правопорушення передбачене ч. 3 ст. 470 МК України.

З рішенням відповідача позивач не погодилась, а тому звернулась до суду з позовом.

Надавши юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно із ч.1 ст.90 Митного кодексу України транзит це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил згідно з пунктом 1 частини 1 статті 491 МК України є підставою для порушення справи про порушення митних правил.

Про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина 1статті 494 МК України).

Згідно з ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;2) поясненнями свідків;3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;4) висновком експерта;5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

У спірних відносинах факт ввезення на митну територію України Nissan Almera PO930DS з метою транзиту 20 квітня 2016 саме ОСОБА_1 відповідач підтверджує витягом з бази даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, де декларантом транспортного засобу зареєстрована позивач, а також інформацією з системи «Аркан», за якою ОСОБА_1 слідувала у вказаному автомобілі 20 квітня 2016 року через пункт пропуску.

З даних АСМО «Інспектор» видно, що декларантом вказаного транспортного засобу є ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 . Така ж адреса й у позивача.

За інформацією з системи «Аркан» при в`їзді та виїзді з ПП «Ужгород» Nissan Almera PO930DS 20 квітня 2016 року в графі «водій та пасажири» вказано ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 протоколі опитування державного інспектора митного посту «Ужгород» Браїла В.М. у справі про порушення митних правил №3226/30500/19 від 31 липня 2019 року останнім також стверджується, що оформлення транспортного засобу здійснювала позивач. Проте, апеляційний суд повинен зазначити, що не бере до уваги, як доказ вини позивача, відомості зазначені у згаданому протоколі, оскільки твердження опитуваного про те, що він чітко пам`ятає позивача як особу, яка оформляла згаданий автомобіль, викликають в суду об`єктивні сумніви щодо беззаперечності таких тверджень, адже з моменту події до проведення опитування пройшло більше трьох років.

На противагу висновкам відповідача позивач зазначає, що автомобіль не оформляла, їхала в цьому автомобілі в якості пасажира, за кермом перебував невідомий їй чоловік. Оформлення на неї транспортного засобу є наслідком протиправних дій невстановлених осіб стосовно чого вона зверталась до правоохоронних органів.

Також, позивач зазначає, що висновки відповідача не відповідають дійсним обставинам, оскільки в базах даних не вказано ідентифікаційного коду особи, на яку оформлено ввезення транспортного засобу, а також не надано копій документів такої особи.

На думку суду вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення митних правил, так як позивачка добровільно надала свої документи для митного оформлення транспортного засобу в режимі «транзит».

Відповідно до пункту 7 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118 (далі Правила № 1118), власник транспортного засобу або вповноважена особа, яка переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії серед інших такі документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження), реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом, паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Згідно пункту 9 Розділу І Правил № 1118, не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Як вбачається із пункту 37 частини 1 статті 4 МК України перевізник - особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Із змісту пункту 2 частини 2 статті 191 МК України видно, що перевізники зобов`язані: у строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу, доставляти товари до органу доходів і зборів призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них.

Таким чином, враховуючи, що транспортний засіб ввезено на митну територію України на позивачку із пред`явленням її документів, обов`язок вивезення такого покладено на неї.

При цьому, виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів нормативно-правовими актами чи питань державної митної справи не передбачено.

Відповідно до пункту 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю: - перевірка документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України; - митний огляд (огляд та переогляд автомобільних транспортних засобів і товарів, огляд та переогляд ручної поклажі та багажу, особистий огляд громадян); - усне опитування громадян та посадових осіб підприємств; - облік автомобільних транспортних засобів і товарів; - взяття проб (зразків) товарів; - використання службових собак, технічних та спеціальних засобів контролю; - подання запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, наданих митним органам.

Пункт 2 розділу І Правил № 1118 визначає терміни, що вживаються в цих правилах, а саме: - вантажна митна декларація - використовується як ДКД у разі переміщення ТЗ, нового або знятого з реєстраційного обліку у відповідних підрозділах реєстраційних органів України або іноземної держави, транзитом через митну територію України.

Згідно пункту 6 розділу І Правил № 1118 - квитанція МД - застосовується при внесенні грошової застави в сумі податків і зборів, що підлягають сплаті при ввезенні ТЗ на митну територію України з метою вільного обігу, в разі транзиту, як гарантія доставки ТЗ до митного органу призначення або прийняття ТЗ митним органом на зберігання.

Пунктом 3.1 розділу IV Правил № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі.

Частиною 1 статті 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

При цьому, згідно з главою 55 розділ XII МК України поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання про зворотне вивезення, застосування заходів гарантування тощо).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів нормативно-правовими актами з питань державної митної справи не передбачено.

При цьому, пропуск даного транспортного засобу відбувається після перевірки в усній формі контролюючим органом документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження), оскільки саме їх відсутність передбачає відмову у пропуску через державний кордом на територію України.

Тому, колегія суддів вважає, що покликання позивача на те, що митним органом не надано ксерокопії документів які надавались позивачем під час ввезення транспортного засобу на мину територію України, відтак як обставину, що спростовує вину позивача є помилковими. Помилковим є також і покликання позивача на незазначення ідентифікаційного коду, оскільки згідно Правил №1118 код зазначається лише за наявності.

Щодо доводів позивача про вчинення відносно неї злочину, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, відповідно до частини 6 статті 78 КАС України підставою звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що належним доказом може бути лише вирок суду, який набрав законної сили і яким встановлено та підтверджено факт вчинення конкретними особами вказаного кримінального правопорушення (злочину). Відтак, звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивачки вчинені злочинні дії. До того ж суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази такого звернення позивача до правоохоронних органів.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №464/7796/16-а адміністративне провадження № К/9901/37188/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що постанова у справі про порушення митних правил №3226/30500/19 від 31 липня 2019 року є правомірною.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2021 року у справі №308/9274/19 скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 26 липня 2021 року.