Справа № 600/1624/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1624/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придністровського Міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову Придністровського Міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області № 199779СЕ* від 30.12.2020 про застосування до нього, ОСОБА_1 , адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що оскаржувана постанова винесена за результатами перевірки, яка оформлена актом перевірки, відповідно до якої службовими особами відповідача було виявлено порушення: надання послуги перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме без щоденного реєстраційного листка обліку режиму праці та відпочинку водія, а саме за 04.11.2020. Позивач вказує, що вказаний транспортний засіб був переданий ОСОБА_2 з метою продажі. Вказував, що по факт перевезення вантажу дізнався лише під час винесення постанови. Зазначає, що на вказаному транспортному засобі прямував саме ОСОБА_2 по своїм особистим справам, а не перевозив будь-який вантаж в порядку надання послуг позивачу. Окрім того, позивач звертав увагу, що докази перевезення вантажу в порядку надання послуг позивачу, відсутні. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача щодо позовної заяви висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та незаконності. Відповідач зазначав, що під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу виявлено порушення ст. ст. 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, про що було складено акт проведення перевірки. Зокрема, під час перевірки водій не надав щоденний реєстраційний лист обліку режиму праці і відпочинку водія передбаченого ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". На думку відповідача, застосовуючи до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт він діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбачених чинним законодавством. З огляду на наведене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

На підставі направлення від 03.11.2020 №012162, старшим державним інспектором Монастирецьким В.Б. та головним спеціалістом Йосипенко С.І. Західного Міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі Н-10, с. Чукалівка, 04.11.2020 здійснено перевірку внутрішнього перевезення вантажів транспортного засобу марки RENAUKT KOGEL, номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №232555 від 04.11.2020.

Під час перевірки виявлено порушення перевезення вантажу згідно накладної №04.11/7 від 04.11.2020 відпущено ПФ "Галицький двір" прийнято ПП "Добринівський цегельний завод", у тому числі порушення, без оформлення документів передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме щоденні реєстраційні листи режимів праці та відпочинку водія, а саме за 02.11.2020, за що передбачена відповідальність згідно з абз.3 ч.1 ст .60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Водій акт не підписав та зазначив у поясненнях, що від пояснень відмовився.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на підставі акту №232555, 30.12.2020 в.о. заступника начальника Придністровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №199779 СЕ*, відповідно до якої з ОСОБА_1 стягнуто штраф у розмірі 1700,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю винесення вказаної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся із позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-ІІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Закон №2344-ІІІ регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

За приписами ч. 3 ст. 6 Закону №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).

Згідно ст. 2 Закону №2344-III законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ст. 18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Згідно ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу положень вказаної статті випливає, що вказаний вище перелік документів згідно ст. 48 Закону № 2344-III не є вичерпним.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. ст. 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з наведених норм видно, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Згідно ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до ст. 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Тобто, поняття "власник транспортного засобу" та "автомобільний перевізник" не є тотожними, оскільки автомобільним перевізником є користувач транспортного засобу, а не власник транспортного засобу.

Як встановлено судом, транспортний засіб, який був перевірений співробітниками Укртрансбезпеки 04.11.2020, було надано позивачем в тимчасове користування громадянину ОСОБА_2 .

Матеріали справи свідчать про те, що перевезення вантажу здійснювалося громадянином ОСОБА_2 транспортним засобом, який належить позивачу, на підставі накладної № 04.11./7 від 04.11.2020, наявність якої зафіксована співробітниками Укртрансбезпеки в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 04.11.2020 №232555.

Із змісту акту видно, що під час проведення перевірки гр. ОСОБА_2 пред`явив співробітниками Укртрансбезпеки документи на транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та накладну № 04.11./7 від 04.11.2020.

У заяві по суті позивач стверджував, що він не перебуває в трудових відносинах з гр. ОСОБА_2 . Під час розгляду справи по суті, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не спростував наведену позивачем обставину, а також не надав докази на підтвердження протилежного.

Таким чином, на думку суду, 04.11.2020, під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, автомобільним перевізником вантажу на транспортному засобі марки RENAUKT KOGEL, номерний знак НОМЕР_1 з причепом, був гр. ОСОБА_2 , оскільки останній здійснював автомобільне перевезення на підставі накладної № 04.11./7 від 04.11.2020.

Враховуючи, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до автомобільних перевізників, а позивач на момент проведення перевірки не був автомобільним перевізником в розумінні вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", суд доходить висновку, що в межах спірних правовідносинах позивач не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, як наслідок, підстави застосування до нього адміністративно-господарського штрафу відсутні.

Стосовно виявлених в ході перевірок порушень, суд зазначає наступне.

За висновками відповідача, позивач надавав послуги з перевезення вантажів без оформлення необхідних документів, передбачених ст. 48 Закону № 2344-III, у зв`язку з відсутністю щоденних реєстраційних листів режимів праці та відпочинку водія, за що передбачена відповідальність згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III .

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340).

Пунктами 1.1, 1.2, 1.3 Положення N 340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", Закону України "Про дорожній рух".

Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Положення № 340 передбачено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 ця норма для перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тонн набрала чинності з 01.06.2013, а для перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн - з 01.06.2015.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385).

Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів та поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

За визначенням, наведеним у пункті 1.4 розділу І Інструкції № 385, контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Умови використання тахографів передбачені розділом III Інструкції № 385.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 розділу III Інструкції № 385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Відповідно до п. п. 4 п. 5 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України "Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів" № 340 від 07.06.2010 Державній службі України з безпеки на транспорті вказано забезпечити здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів, виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 25.02.2009 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (далі - Перелік).

Так, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах встановлено наступний перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні: фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; товарно-транспортна накладна; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу (п. 1 Переліку).

Згідно п. 2 Переліку, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб встановлено наступний перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Отже, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні на договірних умовах або для власних потреб Переліком не встановлено такі документи як щоденні реєстраційні листи режимів праці та відпочинку водія.

Як зазначалося вище, за висновками відповідача, позивач надавав послуги з перевезення вантажів без оформлення необхідних документів, передбачених ст. 48 Закону № 2344-III, у зв`язку з відсутністю щоденних реєстраційних листів режимів праці та відпочинку водія, за що передбачена відповідальність згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III .

Оскільки, Переліком для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні на договірних умовах або для власних потреб не встановлено такі документи як щоденні реєстраційні листи режимів праці та відпочинку водія, суд вважає, що відповідач безпідставно притягнув позивача до відповідальності, яка передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваної постанови.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач незаконно стягнув з позивача штраф, тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягають скасуванню.

Доводи відповідача суд відхиляє, оскільки вони не спростовують протиправність оскаржуваної постанови.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Придністровського Міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 199779СЕ* від 30.12.2020 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн.

3. Стягнути з Придністровського Міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Придністровського Міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (вул. Руська, буд. 248 У, м. Чернівці, );

Суддя В.К. Левицький