Справа № 380/8716/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/8716/20 пров. № А/857/10084/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Кухтея Р.В., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року ухвалене суддею Лунь З.І. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/8716/20 за адміністративним позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про приведення віконних заповнень до попереднього стану

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд зобов`язати відповідачів, за власні кошти, привести до автентичного вигляду самовільно встановлені десять віконних заповнень у квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачі, без отримання відповідного погодження, самовільно здійснили заміну віконних заповнень у квартирі АДРЕСА_1 , який знаходиться в межах історичного ареалу міста.

Тому позивач, як виконавчий орган Львівської міської ради звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити адміністративний позов.

Позивач звертає увагу на те, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться в межах історичного ареалу міста, який затверджений рішенням Львівської міської ради № 1311 від 09.12.2005 року. Тому, на думку позивача, суд першої інстанції безпідставно посилався на ту обставину, що межі історичного ареалу міста Львова не затверджені.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі Львівської міської ради та обслуговуванні Львівського міського комунального підприємства «Айсберг».

Квартира № 8 за адресою: будинок № 2, вул. Митрополита Андрея, місто Львів належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

25.06.2020 року ЛМКП «Айсберг» скерувало попередження, яким зобов`язало відповідачів надати дозвільні документи на встановлення металопластикових вікон.

22.07.2020 року ЛМКП «Айсберг» щодо ОСОБА_1 , на підставі ст.150 КУпАП, склало протокол про адміністративне правопорушення № 390 за самовільне проведення замін дерев`яних вікон на металопластикові у квартирі АДРЕСА_3 .

13.08.2020 року адміністративна комісія при Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради розглянула вказаний протокол та прийняла постанову № 74 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 51 грн.

20.08.2020 року ЛМКП «Айсберг» скерувало ОСОБА_1 попередження № 670, яким зобов`язало до 10.09.2020 року привести до переднього стану вікна власної квартири АДРЕСА_1 , які замінені на металопластикові.

10.09.2020 року ЛМКП «Айсберг» склало акт обстеження з виходом на місце про те, що мешканкою квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 не відновлено десять дерев`яних вікон, які вона самовільно замінила на металопластикові у своїй квартирі, на центральному фасаді будинку АДРЕСА_2 .

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки межі історичного ареалу міста Львова не затверджені Міністерством культури України, то підстав для визнання поведінки відповідачів, щодо заміни дерев`яних віконних рам на металопластикові, протиправним та зобов`язання їх привести віконні рами до попереднього стану, немає.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Закон України «Про охорону культурної спадщини» регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Відповідно до п.12 ч.2 ст.5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема, визначення меж територій пам`яток національного значення та затвердження їх зон охорони, охоронюваних археологічних територій, історичних ареалів населених місць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року № 878 затверджено Список історичних населених місць України (міста і селища міського типу), до якого включене місто Львів.

Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 318 (зі змінами і доповненнями) (далі - Порядок).

Згідно з п.4 Порядку відповідальними за визначення меж і режимів використання історичних ареалів є Міністерство культури України та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць.

Відповідно до п.12 Порядку визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування та затверджуються Міністерством культури України.

Тобто, межі історичного ареалу населеного місця вважатимуться належним чином визначеними тільки після їх затвердження Міністерством культури України.

Суд першої інстанції встановив, що межі історичного ареалу міста Львова Міністерством культури України станом на час розгляду справи не затверджені.

Законодавство, яке діяло на дату прийняття рішення виконкомом Львівської міської ради № 1311 від 09.12.2005 року, на яке посилається позивач, не передбачало повноважень (власних чи делегованих) виконавчих комітетів рад щодо затвердження меж історичних ареалів населеного місця.

Тому, рішення виконкому Львівської міської ради № 1311 від 12.09.2005 року «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» не може вважатися достатнім документом, для того, щоб вважати затвердженими межі історичного ареалу міста Львова, без погодження таких меж центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, тобто Міністерством культури України.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки поведінка відповідачів не виходить за межі дозволеної актами органів місцевого самоврядування та нормами чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі № 380/8716/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. В. Кухтей
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 26.07.2021 року