Справа № 420/8233/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8233/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойко О.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України про визнання дій протиправними та зобов`язання надати копії запитуваних документів у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації, вирішив у задоволенні позовних вимог відмовити.

І. Суть спору

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної інспекції ядерного регулювання України, в якому з урахуванням уточненого позову просив суд:

(1). Визнати дії Деатомрегулювання України щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_1 до публічної інформації щодо надання запитуваних копій документів, а саме ненадання на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 копії переліків ДІВ (джерел іонізуючого випромінювання), що заявники мають намір виробляти або використовувати і які свого часу надавались разом з іншими матеріалами до Держатомрегулювання для отримання ліцензій в сфері використання ядерної енергії, а саме:

1. НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ «ОДЕСЬКА МОРСЬКА АКАДЕМІЯ»;

2.ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД»;

3.ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧО- ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ГЕМОПЛАСТ»;

4.ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ НАУКОВО- ВИРОБНИЧЕ ПИДПРИЕМСТВО БЛАСДОЗ;

5.ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЕМСТВО ОДЕСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР СТАНДАРТИЗАЦИИ, МЕТРОЛОГИИ ТА СЕРТИФИКАЦИИ;

6.КІЛІЙСЬКИЙ СУДНОБУДИВЕЛЬНО-СУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД

протиправними.

(2).Зобов`язати Держатомрегулювання України надати ОСОБА_1 у встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» терміни та у встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації» порядку запитувані копій запитуваних документів, а саме надати на мою електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 копії переліків ДІВ (джерел іонізуючого випромінювання), що заявники мають намір виробляти або використовувати і які свого часу надавались разом з іншими матеріалами до Держатомрегулювання для отримання ліцензій в сфері використання ядерної енергії, а саме:

1. НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ «ОДЕСЬКА МОРСЬКА АКАДЕМІЯ»;

2..ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД»;

3.ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧО- ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ГЕМОПЛАСТ»;

4.ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ НАУКОВО- ВИРОБНИЧЕ ПИДПРИЕМСТВО БЛАСДОЗ;

5.ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЕМСТВО ОДЕСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР СТАНДАРТИЗАЦИИ, МЕТРОЛОГИИ ТА СЕРТИФИКАЦИИ;

6.КІЛІЙСЬКИЙ СУДНОБУДИВЕЛЬНО-СУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

Поданий позов обґрунтовувався тим, що 11.02.2021 р. позивач надіслав на адресу відповідача запити до публічної інформації, в яких просив надати на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 копії переліків ДІВ (джерел іонізуючого випромінювання), що заявники мають намір виробляти або використовувати і які свого часу надавались разом з іншими матеріалами до Держатомрегулювання для отримання ліцензій в сфері використання ядерної енергії, а саме:

1. НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ «ОДЕСЬКА МОРСЬКА АКАДЕМІЯ»;

2..ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД»;

3.ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧО- ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ГЕМОПЛАСТ»;

4.ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ НАУКОВО- ВИРОБНИЧЕ ПИДПРИЕМСТВО БЛАСДОЗ;

5.ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЕМСТВО ОДЕСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР СТАНДАРТИЗАЦИИ, МЕТРОЛОГИИ ТА СЕРТИФИКАЦИИ;

6.КІЛІЙСЬКИЙ СУДНОБУДИВЕЛЬНО-СУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД .

Листом Державної інспекції ядерного регулювання України від 15.02.2021 № 36-13/2676 позивачу відмовлено в отриманні інформації, що запитувалась, а саме позивачу не було надано копії запитуваних документів.

Позивач вважає, що відповідач порушив Закон України «Про доступ до публічної інформації» та фактично відмовив йому у доступі до публічної інформації, оскільки вказаний закон передбачає, що розпорядник інформації не може відмовити у наданні копії документу. Доступ можна обмежити лише до інформації у цьому документі, якщо інформація з обмеженим доступом. Відмовляючи в наданні інформації, відповідач не обґрунтував свою відповідь належним чином, не застосував трискладовий тест щодо віднесення інформації до службової.

(б) Позиція Відповідача

14.06.2020 р. від відповідача до суду надійшов відзив, в якому він заперечував проти позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив наступне.

Позивач працював в Південній державній інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Держатомрегулювання, що була міжрегіональним територіальним органом Держатомрегулювання, повноваження якої поширювалися на Одеську, Миколаївську та Херсонську області, з 2006 року по травень 2013 року, а протягом 2008-2013 років обіймав посаду заступника начальника цієї Інспекції - начальника відділу безпеки РАВ, перевезень та гарантій.

11.02.2021 р. позивач направив запит щодо надання копій переліків джерел іонізуючого випромінювання, що заявники мають намір виготовляти або використовувати і які свого часу надавались разом з іншими матеріалами до Держатомрегулювання для отримання ліцензії у сфері використання ядерної енергії.

Відповідач прийняв рішення про відмову у задоволенні запиту на публічну інформацію у межах повноважень та у спосіб, що визначенні Конституцією Україною та Законами України.

Так, переліки ДІВ, які заявники (6 суб`єктів діяльності у сфері використання ядерної енергії) мають намір виготовляти або використовувати і які свого часу надавались для отримання ліцензії у сфері використання ядерної енергії, відносяться до інформації, що міститься в ліцензійних справах, а також до відомостей про місця використання, зберігання, класифікацію, категоризацію, інші характеристики радіонуклідних ДІВ, включаючи відкриті ДІВ, визначені в керівництві з безпеки МАГАТЕ «Регулюючий контроль за джерелами іонізуючого випромінювання» ( Regulatory Control of Radiation Sources. Safety Guide No. GS-G-1.5), і тому відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в Держатомрегулювання, затвердженого наказом від 23.01.2017 №16, належать до відомостей, що становлять службову інформацію у Держатомрегулювання.

Джерела іонізуючого випромінювання потребують посилених заходів з фізичного захисту та інформації про них відповідно до Закону України « «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання». Метою даного закону є фізичний захист ядерних матеріалів, установок, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання. Цілями фізичного захисту є захист національної безпеки, створення умов, спрямованих на мінімізацію можливості вчинення диверсії, крадіжки або будь-якого іншого незаконного вилучення радіоактивних матеріалів та зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї.

Відповідно до вимог Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» допуск працівників до особливих робіт із ДІВ здійснюється на підставі висновку СБУ.

Тому, керуючись вимогам п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідач відмовив позивачу у задоволенні запиту на публічну інформацію.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що хоча Законом України «Про доступ до публічної інформації» прямо не передбачено, що розпорядник інформації має обґрунтувати відмову у наданні службової інформації, відповідач направив лист № 09-17/5682-173К від 05.04.2021 з обґрунтуванням відмови щодо оскаржуваних запитів (копія листа надана Позивачем і міститься в матеріалах справи). Відповідач врахував положення Роз`яснень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо віднесення публічної інформації до службової згідно із Законом «Про доступ до публічної інформації».

До того ж твердження Позивача в позовній заяві, що лист-роз`яснення № 09-17/5682-173К від 05.04.2021 стосується іншого запиту є хибним, оскільки саме на виконання запитів від 11.02.2021 і надано цей лист.

Також відповідач зазначав, що у своїй відповіді на запит позивача на публічну інформацію від 22.02.2021, було надано копію Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Держатомрегулювання та Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, затверджених наказом Держатомрегулювання від 23.01.2017 № 16, а також копію наказу, яким вносились, до нього зміни (копія листа Держатомрегулювання від 26.02.2021 № 10» 2Ј/3522- 25із додається). При цьому у наказі Держатомрегулювання від 15.01.2021 № 16 «Про внесення змін до наказу від 23.01.2017 № 16» зазначено, що інформація, яка міститься в ліцензійних справах та справах про видачу документів дозвільного характеру, становить службову інформацію. Переліки ДІВ, які надаються підприємствами, є складовою частиною ліцензійних справ.

Повторно зазначений наказ з додатками було надіслано на запит позивача від 19.04.2021 (надано позивачем та міститься в матеріалах справи).

(б) Відповідь на відзив

22.06.2020 р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач ставив під сумнів, що запитувана ним інформація відноситься до службової, оскільки визначення поняття «ліцензійна справа» в правовому полі, що регулює діяльність у сфері використання ядерної енергії, відсутнє.

(г) Заперечення на відповідь на відзив

05.07.2021 р. до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що ч.15 статті 12 ЗУ «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» встановлено, що орган державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки формує ліцензійну справу. Також зазначав, що відповідно до п.3 Положення про перелік та вимоги щодо форми і змісту документів, що подаються для отримання ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії, затвердженого наказом Держатомрегулювання від 06.08.2012 №1453/21765, для отримання ліцензії

На провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії суб`єкт діяльності у сфері використання ядерної енергії подає заяву.

Згідно з п.4 даного Положення до заяви додається, зокрема, перелік джерел іонізуючого випромінювання, який заявник буде використовувати або виготовляти.

ІІІ. Процедура та рух справи

25.05.2021 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Справу суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтверження

11.02.2021 р. позивач надіслав на адресу відповідача запити до публічної інформації, в яких просив надати на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 копії переліків ДІВ (джерел іонізуючого випромінювання), що заявники мають намір виробляти або використовувати і які свого часу надавались разом з іншими матеріалами до Держатомрегулювання для отримання ліцензій в сфері використання ядерної енергії, а саме:

1. НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ «ОДЕСЬКА МОРСЬКА АКАДЕМІЯ»;

2..ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКОЛАЇВСЬКИЙ ГЛИНОЗЕМНИЙ ЗАВОД»;

3.ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВИРОБНИЧО- ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ГЕМОПЛАСТ»;

4.ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ НАУКОВО- ВИРОБНИЧЕ ПИДПРИЕМСТВО БЛАСДОЗ;

5.ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЕМСТВО ОДЕСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР СТАНДАРТИЗАЦИИ, МЕТРОЛОГИИ ТА СЕРТИФИКАЦИИ;

6.КІЛІЙСЬКИЙ СУДНОБУДИВЕЛЬНО-СУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД .

Листом Державної інспекції ядерного регулювання України від 15.02.2021 № 36-13/2676 позивачу відмовлено в отриманні інформації, що запитувалась.

Відповідач у листі зазначив, що запитувана інформація відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в Держатомрегулювання, затвердженого наказом від 23.01.2017 №16, статтями 6,9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відноситься до службової інформації, є інформацією з обмеженим доступом.

Наказом №16 від 15.01.2021 відповідач вніс зміни до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Державній інспекції ядерного регулювання України, затвердженого наказом Державної інспекції ядерного регулювання України від 23.01.2017 №16, доповнивши його пунктом 25 такого змісту: «25.Інформація, що міститься в ліцензійних справах та справах про видачу інших документів дозвільного характеру». Вказаний наказ відповідач надіслав позивачу на його запит від 19.04.2021.

20.04.2021 Відповідач направив позивачу додатково лист № 09-17/5682-173К, в якому зазначав, що відповідно до ЗУ «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання» ДІВ потребують фізичний захист , в т.ч. оформлення допуску до особливих робіт, який видається на підставі висновку СБУ. Фізичний захист джерел іонізуючого випромінювання спрямований на захист інтересів національної безпеки, попередження та припинення диверсій, крадіжки або будь-якого іншого неправомірного вилучення радіоактивних матеріалів та зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї. Державна політика з фізичного захисту базується на засадах щодо забезпечення національної безпеки України. Створення умов для фізичного захисту інформації з обмеженим доступом є однією з умов досягнення цілей фізичного захисту.

V. Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VІ « 1. Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом».

Відповідно до ст.10 Закону №2939-VI: «Кожна особа має право:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;

4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

2. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

3. Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується».

Частиною 1 ст. 13 Закону №2939-VІ встановлено, що розпорядниками інформації визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно з ч.1 статті 20 Закону №2939-VI: «Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

Згідно з ч.1, ч.2 ст.6 Закону №2939-VI : « Інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

2. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні».

Згідно з ч.5 цієї статті: « Не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону».

Частина 7 даної статті визначає, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 363, одними з основних завдань Держатомрегулювання є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері безпеки використання ядерної енергії та здійснення державного регулювання безпеки використання ядерної енергії.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» державне регулювання безпеки-використання ядерної енергії полягає у забезпеченні безпеки людини, навколишнього природного середовища, ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання та передбачає: -

встановлення нормативних критеріїв і вимог, що визначають умови використання ядерної енергії (нормування);

видачу документів дозвільного характеру на здійснення діяльності у сфері використання ядерної енергії (провадження дозвільної діяльності);

здійснення державного нагляду за дотриманням законодавства, умов документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромйпрвання, обліку та контролю ядерних матеріалів та інших джерел іонізуючого випромінювання, включаючи примусові заходи (державний нагляд).

Відповідно до статті 24 цього ж Закону Держатомрегулювання визначає критерії та вимоги безпеки, додержання яких обов`язкове під час використання ядерної енергії, відповідно до яких розробляються та затверджуються норми, правила, стандарти з ядерної та радіаційної безпеки, норми, правила з фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, нормативно- правові акти з обліку та контролю ядерних матеріалів, застосування гарантій нерозповсюдження ядерної зброї, вимоги щодо управління якістю діяльності з використання ядерної енергії в частині ядерної та радіаційної безпеки.

Закон України «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання» від 19.10.2000 №2064-ІІІ визначає основні засади діяльності фізичних та юридичних осіб з фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання.

Відповідно до преамбули даного Закону він спрямований на фізичний захист ядерних матеріалів, ядерних установок, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання спрямований на захист інтересів національної безпеки, попередження та припинення диверсій, крадіжки або будь-якого іншого незаконного вилучення ядерного матеріалу, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, а також зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї.

Згідно з ст. 2 цього Закону цілями фізичного захисту є, зокрема, створення умов, спрямованих на мінімізацію можливості вчинення диверсії, крадіжки або будь-якого іншого неправомірного вилучення радіоактивних матеріалів та зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї, а статтею 3 Закону встановлено, що державна політика з фізичного захисту провадиться на і засадах, зокрема: визнання фізичного захисту одним з елементів забезпечення національної безпеки України та застосування всіма заінтересованими органами державної влади і юридичними особами єдиної, завчасно створеної системи протидії актам ядерного тероризму.

Стаття 18 Закону України «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання» відносить серед іншого до першочергових вимог фізичного захисту створення умов для захисту інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до вимог статті 64 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» оформлення допуску до особливих робіт з ДІВ видається на підставі висновку Служби безпеки України.

Частина 15 статті 12 ЗУ «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» встановлено, що орган державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки формує ліцензійну справу. Відповідно до п.3 Положення про перелік та вимоги щодо форми і змісту документів, що подаються для отримання ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії, затвердженого наказом Держатомрегулювання від 06.08.2012 №1453/21765, для отримання ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії суб`єкт діяльності у сфері використання ядерної енергії подає заяву.

Згідно з п.4 даного Положення до заяви додається, зокрема, перелік джерел іонізуючого випромінювання, який заявник буде використовувати або виготовляти.

Отже з сукупного аналізу вказаних норм права суд погоджується з позицією відповідача, що держава гарантує фізичних захист ДІВ з метою зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї, протидії ядерному тероризму в інтересах національної безпеки України. Фізичний захист відповідно до ст.18 ЗУ «Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання» серед іншого полягає у створенні умов для захисту інформації з обмеженим доступом, оскільки збирання інформації про ДІВ, що використовуються підприємствами та установами, особами, які не мають допуску до особливих робіт з цими ДІВ, особливо враховуючи ситуацію в Україні, суттєво збільшує потенційну загрозу потрапляння ДІВ у незаконний обіг та ризик потрапляння інформації про такі ДІВ до осіб, які потенційно можуть мати злочинні наміри, можливість виникнення аварії радіаційного забруднення території з тяжкими наслідками, потрапляння таких ДІВ у незаконний обіг (перепродаж, виготовлення «брудної бомби») тощо.

Також суд погоджується з аргументами відповідача, що відповідно до чинного законодавства перелік ДІВ є обов`язковим документом, що надається для отримання заявником ліцензії.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, а також враховуючи, що інформація про джерела іонізуючого випромінювання не відноситься до інформації доступ до якої не може бути обмежено згідно з ЗУ «Про доступ до публічної інформації», суд вважає, що відповідач обґрунтовано своїм наказом від 15.01.2021 № 16 відніс інформацію, що міститься в ліцензійних справах, до відомостей, що становлять службову інформацію.

Крім того, суд зазначає, що відповідач, обмежуючи доступ до вказаної інформації, діяв в інтересах національної безпеки, оскільки розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам. Позивач у своєму позові жодним чином не зазначив в чому полягає його інтерес або інтерес суспільства в отриманні такої інформації та яким чином він може переважати шкоду від оприлюднення такої інформації. Іншими словами, обмежуючи доступ до вказаного документу, відповідач дія на підставі закону, переслідуючи легітимну мету та пропорційно, дотримуючись справедливої рівноваги між інтересом держави та інтересом позивача.

При цьому суд погоджується з аргументом позивача, що доступ можна обмежити лише до інформації у документі, а не до документу в цілому. Проте, суд звертає увагу, що позивач просив надати документ - перелік ДІВ, що в даному випадку є документом, який є сам по собі в повному обсязі є суцільною інформацією з обмеженим доступом, оскільки складається з відомостей про місця використання, зберігання, класифікацію, категоризацію, інші характеристики радіонуклідних ДІВ.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та встановлені обставини в даній справі, суд робить висновок, що відповідь на запит позивача надана відповідачем є законною та відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відтак - суд робить висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Бойко О.Я.

.