Справа № 420/14126/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/14126/20
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішення,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.12.2017 року № та №.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 27.11.2020 року представник позивача ознайомилася з Актом про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період 01.01.2016-30.09.2017 року № 1686/15-32-13-03/ НОМЕР_1 від 23.11.2017 року, а також з податковими повідомленнями-рішеннями від 21.12.2017 року № та №, якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 135000 гривень та військовий збір на суму 11250 гривень.

Під час перевірки було встановлено, що позивач 26.02.2016 року заснувала товариство з обмеженою відповідальністю «Пром-Будтекстиль» (). На підставі даних ІС «Податковий блок» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців також було встановлено, що позивачем здійснено внесок в уставний фонд вказаного товариства у розмірі 600 000 грн. З наведених фактів відповідачем зроблено висновок щодо неутримання і неперерахування до бюджету ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб у розмірі 108 000 грн. та заниження зобов`язання по сплаті військового збору на загальну суму 9 000 грн.

Позивач вважає, що відповідач зробив безпідставний висновок, що рішення про створення товариства із статутним капіталом 600 000 грн. свідчить про отримання позивачем доходу в 2016 році в цьому ж розмірі.

Позивач стверджує, що відповідно до протоколу № 1 Установчих загальних зборів учасників ТОВ «Пром-Будтекстиль» ОСОБА_1 вирішила створити товариство із статутним капіталом в розмірі 600 000 грн., що становить 100%. Вказана доля внесена не була ані на момент реєстрації товариства, ані до цього часу, що не суперечить законодавству.

Відповідно до фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва ТОВ «Пром-Будтекстиль» від 01.01.2018р., 01.01.2019р., 01.01.2020р., у рядку 3 розділу І «Власний капітал» зазначено, що на час формування фінансових звітів в підприємстві існує неоплачений капітал на суму 600000 грн.

Отже позивач наполягала на тому, що внесок до статутного капіталу товариства вона не робила і, відповідно, доходу в розмірі 600 000 грн. не отримувала, а тому підстав для нарахування їй грошових зобов`язань спірними рішеннями не було.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, обґрунтовуючи свої доводи щодо правомірності оскаржуваних позивачем рішень тим, що позивачу належить частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Будтекстиль» () як учаснику товариства, в розмірі 600000 грн., що складає 100%.

Посилаючись на норми ч.3 ст.144 ЦК України (в редакції до 06.02.2018р.), ч.2 ст.52 Закону України «Про господарські товариства», відповідач стверджував, що у разі невнесення протягом року учасниками своїх вкладів, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення зі складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.

Також відповідач посилався на приписи ст.117 ЦК України щодо обов`язків учасників товариства виконувати свої зобов`язання перед товариством та ч.ч.1, 2 ст.144 ЦК України щодо неприпустимості звільнення учасника товариства від обов`язку внесення вкладу до статутного капіталу, у тому числі шляхом зарахування вимог до товариства.

Також відповідач послався на те, що товариством здійснювалися суттєві обсяги господарської діяльності, що підтверджується поданими деклараціями з ПДВ за серпень та вересень 2016 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.12.2017р. № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.12.2017р. № . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1462,50 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят дві гривні п`ятдесят копійок).

На вказане рішення суду Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

На підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 01.11.2017 року № 5541, повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 01.11.2017 року уповноваженими посадовими особами контролюючого органу проведено перевірку позивача, за наслідками якої складено Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період 01.01.2016-30.09.2017 року № 1686/15-32-13-03/ НОМЕР_1 від 23.11.2017 року.

Згідно висновків Акту перевірки від 23.11.2017 року, в порушення пп.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.164.1, п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168, пп.168.4.5 п.168.4 ст.168, ст.171, ст.176 ПК України ОСОБА_1 не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 108000 грн.; в порушення пп.1.4, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень та п.162.1 ст.162, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, п.168.2 ст.168, ст.171, ст.176 ПК України ОСОБА_1 було занижено зобов`язання зі сплати військового збору на загальну суму 9000 грн. (а.с.7-11).

На підставі вказаних висновків Акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.12.2017 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 135000 гривень, а також податкове повідомлення-рішення від 21.12.2017 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 11250 гривень (а.с.12-13).

Висновки Акту перевірки № 1686/15-32-13-03/ НОМЕР_2 від 23.11.2017 року ґрунтуються на тому, що 26.02.2016 року заснувала товариство з обмеженою відповідальністю «Пром-Будтекстиль» (). На підставі даних ІС «Податковий блок» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців також було встановлено, що позивачем здійснено внесок в уставний фонд вказаного товариства у розмірі 600000 грн. З наведених фактів відповідачем зроблено висновок щодо неутримання і неперерахування до бюджету ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб у розмірі 108000 грн. та заниження зобов`язання по сплаті військового збору на загальну суму 9000 грн.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Згідно пп.164.2.1, 164.2.2, 164.2.6 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору; оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів минулих податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований контролюючим органом згідно із цим Кодексом;

Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно пп. 1.1-1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Таким чином, позивач зобов`язаний перераховувати до бюджету утриманий податок з доходів у вигляді заробітної плати, а також військовий збір, який сплачується із загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, для нарахування грошових зобов`язань позивачу з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, має бути підтверджено належними доказами отримання позивачем доходу в період, що перевірявся.

Твердження відповідача про отримання позивачем доходу у розмірі 600000 грн. ґрунтуються на тому, що позивачем одноосібно було засноване товариство з обмеженою відповідальністю «Пром-Будтекстиль» () зі статутним капіталом в розмірі 600000 грн., що становить 100%. При цьому, внесені до статутного капіталу товариства кошти є доходом, який позивач попередньо отримала.

Разом з тим, доказів того, що вказана доля була внесена позивачем до статутного капіталу товариства відповідачем не було добуто під час перевірки та не надано суду під час розгляду справи.

Отже відповідачем не доведено факт отримання позивачем у період, що перевірявся, доходу в розмірі 600000 грн., як і факт внесення вказаної суми до статутного капіталу ТОВ «Пром-Будтекстиль».

На переконання колегії суддів висновки Акта перевірки ґрунтуються виключно на припущеннях, а отже підстав для нарахування позивачу грошових зобов`язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями не було.

Так, колегія суддів зазначає, що суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем необґрунтовано прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21.12.2017 року № та № , що є підставою визнання його протиправним та скасування.

Отже, врахувавши встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з рішенням Одеського окружного адміністративного суду по суті спору, оскільки суд, при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н.В.