Справа № 600/756/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/756/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чагорської сільської ради про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Чагорської сільської ради (далі - відповідач), в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чагорської сільської ради про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території масиву Техно с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області від 28.11.2008 № 287-28/2008;

- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Чагорської сільської ради від 21.08.2020 № 285-15/2020, яким відмовлено йому, ОСОБА_1 , в наданні земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що знаходиться в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області;

- зобов`язати Чагорську сільську раду на черговому засіданні сесії ради прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки з метою подальшої передачі її безоплатно у власність, орієнтованою площею 0,05 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована у межах населеного пункту с. Чагор, між землями автомобільної дороги, залізничною колією та земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:1987.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням відповіді на відзив, позивач зазначав, що 21.08.2020 Чагорською сільською радою прийнято рішення № 285-15/2020, яким відмовлено йому в наданні земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що знаходиться в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області. Підставою для відмови у рішенні зазначено - невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівному обґрунтуванню зонування території масиву с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, затвердженому у встановленому законом порядку.

Вказане рішення позивач вважає протиправним, оскільки відповідач не зазначив, в чому полягає невідповідність містобудівному обґрунтуванню і неможливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Позивач також вказував на невідповідність рішення Чагорської сільської ради , яким затверджено містобудівне обґрунтування зонування території масиву Техно с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, зокрема без відповідного погодження органами земельних ресурсі, архітектури та містобудування, СЕС, ГУМНС, охорони навколишнього природнього середовища.

Крім того, містобудівне обґрунтування зонування території масиву с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області на громадське обговорення не виносилося та не оприлюднювалося.

З огляду на наведене, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Пунктом 7 резолютивної частини вказаної ухвали зобов`язано Чагорську сільську раду опублікувати оголошення про оскарження рішення Чагорської сільської ради про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території масиву Техно с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області від 28.11.2008 № 287-28/2008, у виданні, в якому оскаржуваний нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

На виконання вимог ухвали суду, Чагорська сільська рада надала до суду докази опублікування 15.04.2021 оголошення про оскарження рішення Чагорської сільської ради про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території масиву Техно с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області від 28.11.2008 № 287-28/2008 на сайті https://gromada.org.ua/ (а.с. 71).

Чагорська сільська рада подала до суду відзив на адміністративний позов та заперечення, в яких зазначила про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки запитуване позивачем бажане місце розташування земельної ділянки не відповідає містобудівному обґрунтуванню зонування території масиву с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, затвердженого рішення Чагорської сільської ради від 28.11.2008 № 287-28/2008. Відповідно до Схеми зонування території містобудівного обґрунтування місце розташування запитуваної земельної ділянки перебуває в санітарно-захисній смузі зелених насаджень.

На думку відповідача, громадському обговоренню підлягали проекти містобудівного обґрунтування об`єктів містобудування, а не містобудівного обґрунтування зонування території масиву, що за своєю сутністю є різними видами містобудівної документації.

Крім того, відповідач вказував на помилковість доводів позивача щодо необхідності погодження містобудівного обґрунтування органами земельних ресурсів, природоохоронними та санітарно-епідеміологічними органами тощо, оскільки Законом України «Про планування і забудову території» цього не вимагається.

Ухвалою суд від 16.06.2021, занесеною до протоколу судового засідання, витребувано додаткові докази у відповідача.

Ухвалою суду від 16.06.2021, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 23.06.2021, занесеною до протоколу судового засідання, за письмовою згодою всіх учасників справи закрито підготовче провадження у справі та розпочато судовий розгляд справи по суті у той самий день.

У вступному слові представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду заявах по суті. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача у вступному слові просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Після дослідження письмових доказів, учасниками справи подано до суду заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 23.07.2021 у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення з позовною вимогою про визнання протиправним та скасувати рішення Чагорської сільської ради про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території масиву Техно с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області від 28.11.2008 № 287-28/2008 відмовлено повністю.

Заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень щодо предмета позову, дослідивши письмові, судом встановлено наступне.

Рішенням Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 28 сесії 5 скликання № 287-28/2008 від 28.11.2008 «Про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території масиву Техно с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області» затверджено матеріали містобудівного обґрунтування зонування території масиву Техно с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області (а.с. 51).

15.05.2020 позивач звернувся із клопотання до відповідача, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки з метою подальшої передачі її безоплатно у власність, орієнтованою площею 0,05 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована у межах населеного пункту с. Чагор, між землями автомобільної дороги, залізничною колією та земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:1987.

До вказаного клопотання позивачем додано графічний матеріал із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки та копію паспорта громадянина України (а.с. 9, 10).

За результатами розгляду клопотання, рішенням 15 сесії VII скликання Чагорської сільської ради № 285-15/2020 від 21.08.2020 відмовлено позивачу в наданні земельної ділянки з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що знаходиться в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, у зв`язку із невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівному обґрунтуванню зонування території масиву с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, затвердженому у встановленому законом порядку.

Листом від 10.09.2020 відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення Чагорської сільської ради від 26.06.2020 № 266-14/2020, клопотання позивача повторно розглянуте на черговій сесії сільської ради, за наслідками якого відмовлено в наданні земельної ділянки.

Вважаючи відмову протиправною, а також рішення про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів визначає Закону України «Про планування і забудову території» від 20.04.2000 № 1699-III (далі Закон № 1699-III, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення № 287-28/2008 від 28.11.2008).

Згідно визначень наведених в ст. 1 Закон № 1699-III, містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель; проектна документація - затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва; місцеві правила забудови - нормативно-правовий акт, яким встановлюється порядок планування і забудови та іншого використання територій, окремих земельних ділянок, а також перелік усіх допустимих видів, умов і обмежень забудови та іншого використання територій та окремих земельних ділянок у межах зон, визначених планом зонування; детальний план території - містобудівна документація, що визначає зонування територій, розташування червоних ліній, інших ліній регулювання забудови, зон, у яких встановлюються планувальні обмеження, розміщення та функціональне призначення об`єктів містобудування, види забудови для окремих районів, мікрорайонів, кварталів та районів реконструкції існуючої забудови населених пунктів; містобудівне обґрунтування - вид містобудівної документації, в якому відповідно до державних будівельних та інших норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації визначаються містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки (об`єкта будівництва), обов`язкові для врахування при відведенні земельної ділянки та/або проектуванні цього об`єкта.

Статтею 3 Закону № 1699-III встановлено, що планування територій здійснюється на загальнодержавному, регіональному та місцевому рівнях.

Планування територій здійснюється відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації за погодженням з спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури.

Рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов`язковими для суб`єктів містобудування.

У відповідності до ст. 10 Закону № 1699-III планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації.

Розроблення, погодження та експертиза містобудівної документації провадяться згідно з встановленими державними стандартами, нормами та правилами в порядку, визначеному законодавством.

Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою з визначенням строку її дії та переліку раніше прийнятих рішень, що втрачають чинність, а також тих рішень, до яких необхідно внести відповідні зміни.

Схеми планування територій на місцевому рівні визначають: потреби у зміні меж населених пунктів, потреби в територіях, передбачених для містобудівних потреб; зонування територій для забудови та іншого використання; планувальну структуру території; інші питання, визначені державними будівельними нормами.

Сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах своїх повноважень вирішують питання планування, забудови та іншого використання територій згідно із схемою планування територій відповідних адміністративно-територіальних одиниць (ст. 11 Закону № 1699-III).

Згідно п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Отже, затвердження містобудівної документації в межах села Чагор є виключною компетенцією Чагорської сільської ради.

Порядок врахування громадських і приватних інтересів при плануванні і забудові територій врегульовано Розділом IV-1 Закону № 1699-III .

Так, ст. 30-2 Закону № 1699-III встановлено, що громадському обговоренню підлягають розроблені та погоджені в установленому законодавством порядку проекти місцевих правил забудови та проекти містобудівної документації, які пройшли в установленому законодавством порядку державну експертизу, а саме:

- схем планування територій адміністративно-територіальних одиниць, їх окремих частин;

- генеральних планів населених пунктів;

- детальних планів територій;

- проектів забудови територій;

- містобудівного обґрунтування розміщення об`єктів містобудування.

Отже, ст. 30-2 Закону № 1699-III визначає вичерпний перелік проектів містобудівної документації, які підлягають громадському обговоренню.

Суд звертає увагу, що у відповідності до приписів ст. 26 Закону № 1699-III, у разі відсутності місцевих правил забудови для будівництва окремого об`єкта містобудування на території кварталу існуючої забудови розробляється містобудівне обґрунтування розташування об`єкта містобудування в цьому кварталі.

Вимоги до складу, змісту і порядку розроблення, погодження, фінансування та затвердження містобудівного обґрунтування визначаються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань архітектури та містобудування.

Згідно із ДБН Б. 1.1-4-2002 "Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження містобудівного обґрунтування", затверджені наказом Держбуду України від 31.01.2001 № 24, вимоги цих норм є обов`язкові для місцевих органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування, замовників, інвесторів, проектувальників, інших юридичних і фізичних осіб, які здійснюють містобудівну діяльність на території України.

Відповідно змісту ДБН Б. 1.1-4-2002 містобудівне обґрунтування - це вид містобудівної документації, яка розроблюється з метою обґрунтування місця розміщення об`єкту і розділяється на:

а) містобудівне обґрунтування розміщення об`єкту містобудування, що розробляється у разі розміщення об`єкту в умовах існуючої забудови або на вільному від неї майданчику за відсутності затвердженої містобудівної документації (детальних планів, проектів забудови або реконструкції кварталів, мікрорайонів і місцевих правил забудови);

б) містобудівне обґрунтування внесення змін в містобудівну документацію.

Згідно із пунктом 1.4. ДБН Б. 1.1-4-2002 містобудівне обґрунтування після його затвердження в установленому порядку входить до складу матеріалів узгодження місця розташування об`єкту згідно Земельному Кодексу України і є підставою для ухвалення відповідного рішення про надання дозволу на будівництво об`єкту.

Відповідно до пунктів 2.4., 2.6. ДБН Б. 1.1-4-2002 містобудівне обґрунтування розміщення об`єкту визначає можливі варіанти його територіального розміщення і граничні параметри об`єкту (параметри окремого житлового будинку, суспільної установи, підприємства обслуговування, виробничої, інженерно-транспортної споруди і т.д. на визначеній земельній ділянці).

Водночас, виходячи з положень Закону № 1699-III, на думку суду, містобудівне обґрунтування зонування території масиву це містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Таким чином, на переконання суду, містобудівне обґрунтування зонування території масиву та містобудівне обґрунтування розміщення об`єктів містобудування є різними за змістом та суттю містобудівною документацією.

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що громадському обговоренню підлягає виключно містобудівне обґрунтування розміщення об`єктів містобудування, а не містобудівне обґрунтування зонування території масиву.

Посилання відповідача на норми ст. 30-5 Закону № 1699-III з вимогою погодження містобудівного обґрунтування зонування території масиву відповідними представниками органів земельних ресурсів, природоохоронного і санітарно-епідеміологічного органу, органу містобудування і архітектури, охорони культурної спадщини та інших органів, суд відхиляє, оскільки положення ст. 30-5 Закону № 1699-III визначає порядок проведення громадських слухань, розгляд пропозицій (зауважень) громадськості, складу погоджувальної комісії для громадського обговорення містобудівної документації, визначеної статтею 30-2 цього Закону.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що матеріали містобудівного обґрунтування зонування території масиву Техно с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, які затверджені оскаржуваним рішенням № 287-28/2008 від 28.11.2008, не відносяться до жодного із визначеного у ст. 30-2 Закону № 1699-III переліку виду містобудівної документації, тому не підлягали громадському обговоренню з обов`язковим погодженням із відповідними представниками органів земельних ресурсів, природоохоронного і санітарно-епідеміологічного органу, органу містобудування і архітектури, охорони культурної спадщини та інших органів.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення № 287-28/200 від 28.11.2008 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач під час судового розгляду справи, не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення № 287-28/200 від 28.11.2008.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в ході судового розгляду справи доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення № 287-28/200 від 28.11.2008 «Про затвердження матеріалів містобудівного обґрунтування зонування території масиву Техно с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області», отже адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню у цій частині позовних вимог.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасувати рішення відмову позивачу в наданні земельної ділянки, зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. № 2768-ІІІ (далі - ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно положень ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

У частинах першій та третій статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ч. 2, 3 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 1 ст. 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України.

Так, згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 9 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок та строки розгляду клопотань по наданню дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також передачі земельної ділянки безоплатно у власність громадян, а також органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені у ст. 118 ЗК України орган уповноважений розглядати ці питання, надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Крім того, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Дослідженням оскаржуваного рішення 15 сесії VII скликання Чагорської сільської ради № 285-15/2020 від 21.08.2020 «Про розгляд заяв з різних питань» встановлено, що позивачу відмовлено в наданні земельної ділянки з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що знаходиться в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, у зв`язку із невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівному обґрунтуванню зонування території масиву с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, затвердженому у встановленому законом порядку.

У відзиві відповідач стверджував, що відповідно до Схеми зонування території містобудівного обґрунтування, яка затверджена рішенням Чагорської сільської ради від 28.11.2008 № 287-28/2008, місце запитуваної земельної ділянки перебуває в санітарно-захисній смузі зелених насаджень.

Дослідженням Схеми зонування території містобудівного обґрунтування, яка затверджена рішенням Чагорської сільської ради від 28.11.2008 № 287-28/2008 встановлено, що земельна ділянка, яку просив надати позивач у власність, розташована в санітарно-захисній смузі зелених насаджень.

Відповідно до ст. 114 ЗК України санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.

У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Правовий режим земель санітарно-захисних зон визначається законодавством України.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 105 від 10.04.2006, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.07.2006 за № 880/12754, затверджено Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України (далі - Правила № 105).

Відповідно до п. 2.1 Правил № 105 зелені насадження спеціального призначення - насадження транспортних магістралей і вулиць; на ділянках санітарно - захисних зон довкола промислових підприємств; виставок, кладовищ і крематоріїв, ліній електропередач високої напруги; лісомеліоративні, водоохоронні, вітрозахисні, протиерозійні, насадження розсадників, квітникарських господарств, пришляхові насадження в межах населених пунктів.

Санітарно-захисна зона - це фактично озеленена територія спеціального призначення, яка відокремлює сельбищу частину міста від промислових підприємств.

Зелені насадження в санітарно- захисних зонах є об`єктами благоустрою у сфері зеленого господарства (п. п. 3.1 Правил № 105).

Підпунктом 4.1 Правил № 105 встановлено, що об`єкти благоустрою зеленого господарства використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони і утримання відповідно до цих Правил.

Наказом № 173 від 19.06.1996 Міністерства охорони здоров`я України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.07.1996 за № 379/1404, затверджені Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (далі - Правила № 173).

Підпунктом 5.4 Правил № 173 встановлено, що промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами. Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд, в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів, скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів."

У підпункті 5.10 Правил № 173 зазначено, що у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення: житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих, аварійних селищ; дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, лікувально-профілактичних та оздоровчих установ загального та спеціального призначення зі стаціонарами, наркологічних диспансерів; спортивних споруд, садів, парків, садівницьких товариств; охоронних зон джерел водопостачання, водозабірних споруд та споруд водопровідної розподільної мережі.

Отже, ведення садівництва не допускається у санітарно-захисних зонах.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30.07.2020 у справі А 822/1030/18.

Як зазначалося вище, бажане місце розташування спірної земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га, яка розташована у межах населеного пункту с. Чагор, між землями автомобільної дороги, залізничною колією та земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:1987, знаходиться в санітарно-захисній смузі зелених насаджень.

Таким чином, бажане місце розташування спірної земельної не відповідає вимогам законів.

Враховуючи вищенаведені по справі обставини, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення від 21.08.2020 р. № 285-15/2020 винесено відповідачем з врахуванням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.

За наведених обставин не підлягає також задоволенню позовна вимога позивача щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, яка є похідною вимогою.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судом не проводиться розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246, 255, 264, 265 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чагорської сільської ради про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач - Чагорська сільська рада (вул. Незалежності, буд. 79, с. Чагор, Чернівецька область, Глибоцький район, ).

Суддя В.К. Левицький