Справа № 640/20592/21
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

23 липня 2021 року м. Київ № 640/20592/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши заяву Державного бюро розслідувань про забезпечення позову до подання позовної заяви в адміністративній справі:

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява Державного бюро розслідувань про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом заборони Державній казначейській службі України вчиняти дії, спрямовані на безспірне списання з рахунків Державного бюро розслідувань коштів за виконавчими документами, виданими Окружним адміністративним судом м. Києва від 31.05.2021 у справі № 640/10527/20 в сумі 321 148,80 грн. на користь ОСОБА_1 та від 08.06.2021 у справі № 640/10526/20 в сумі 518 322, 75 грн. на користь ОСОБА_2 ; заборони Державній казначейській службі України вчиняти дії, спрямовані на зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань; зупинення стягнення Державною казначейською службою України з Державного бюро розслідувань на підставі виконавчих документів, виданих Окружним адміністративним судом м. Києва від 31.05.2021 у справі № 640/10527/20 в сумі 321 148,80 грн. на користь ОСОБА_1 та від 08.06.2021 по справі № 640/10526/20 в сумі 518 322, 75 грн. на користь ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що Державна казначейська служба України на виконання судових рішень у справах № 640/10526/20 та №640/10527/20 звернулася до заявника із проханням вчинити дії, спрямовані на виконання цих судових рішень, крім того, Державною казначейською службою України проінформовано заявника про зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань. У свою чергу, Державне бюро розслідувань повідомило Державну казначейську службу України, що судові рішення, на підставі яких видано виконавчі листи оскаржено в касаційному порядку, крім того, останнім заявлено клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень. Однак, Державна казначейська служба у відповідь на вказаний лист зазначила, що подання касаційної скарги не є підставою для відкладення чи зупинення безспірного списання коштів, передбачених пунктами 11,13 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Заявник вважає вказану відмову передчасною, оскільки Державна казначейська служба України є органом із спеціальним статусом, блокування рахунків Державного бюро розслідувань призводить до повної зупинки виконання державним правоохоронним органом завдань, передбачених статтями 1, 5 та 6 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статтею 216 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції. У свою чергу, неможливість виконання Державним бюро розслідувань як державним правоохоронним органом покладених на нього завдань може призвести до заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам громадян до ухвалення рішення в адміністративній справі. Крім того, на думку заявника, блокування рахунків та безспірне списання коштів Державного бюро розслідувань тягне за собою негативні наслідки, що призведе до безповоротних втрат з Державного бюджету України, оскільки застосування інституту повороту виконання судового рішення у спірних правовідносинах не допускається.

Також заявник зазначив, що питання правомірності дій/бездіяльності відповідача щодо недотримання вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 є спірним та потребує доказування та не є доведеним фактом. Згідно повідомлення заявника, останнім готується позов про визнання дій Державної казначейської служби України щодо зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань та вимоги щодо вжиття заходів для встановлення асигнувань неправомірними.

Розглядаючи подану заяву, суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із ч. 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, заходи забезпечення мають бути адекватними та співмірними.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом та повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 по справі № 640/9167/19.

Пунктами 4-6 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам, а також оцінивши докази, подані заявником разом із заявою, суд зазначає слідуюче.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання визначає Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI).

Відповідно до ст.3 Закону №4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України уповноважено Казначейство України здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм безспірного списання встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Відповідно до п.2 Порядку №845, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.

Пунктом 3 Порядку №845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно п.4 Порядку №845, органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів, розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Відповідно до п.35 Порядку №845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до п.38 Порядку №845 безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

У свою чергу, суд позбавлений можливості до вирішення справи по суті з`ясувати правомірність зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань. Крім того, з наданих заявником листів Державної казначейської служби України, адресованих Державному бюро розслідувань не вбачається, на підставі яких документів відбулося спірне зупинення операцій на рахунках державного органу. На думку суду, встановлення вищевказаних обставин є важливими, з огляду на те, що Державне бюро розслідувань є державним органом із спеціальним статусом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Незалежність Державного бюро розслідувань від незаконного втручання у його діяльність гарантується, зокрема, визначеними цим та іншими законами спеціальним статусом Державного бюро розслідувань, особливим порядком, фінансування та організаційного забезпечення діяльності (п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Державне бюро розслідувань").

Статтею 17 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" передбачено, зокрема, що фінансове та матеріально-технічне забезпечення Державного бюро розслідувань здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Державного бюро розслідувань за рахунок будь-яких інших джерел забороняється, крім випадків, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.

Крім того, суд погоджується із твердженнями заявника, що інститут повороту виконання судового рішення у спірних правовідносинах, передбачений ст. 381 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається, що, у свою чергу, може завдати шкоди державному бюджету у вигляді безпідставно виплачених коштів у розмірі 830 000, 00 грн., з огляду на наступне.

Так, статтею 381 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ.

Відповідно до зазначеної статті, поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Тобто, поворот виконання рішення в даному випадку допускається лише за наявності двох підстав: якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Враховуючи те, що кошти, виплачені за рішенням суду про стягнення коштів, яке у подальшому може бути скасованим в касаційному порядку, є збитками державного бюджету у розумінні вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду, суд вважає за необхідне заборонити Державній казначейській службі України вчиняти дії, спрямовані на зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань.

Суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у вищевказаний спосіб фактично є збереженням існуючого становища до розгляду справи по суті і достатнім способом тимчасового захисту, який відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Щодо заявлених вимог в частині заборони Державній казначейській службі України вчиняти дії, спрямовані на безспірне списання з рахунків Державного бюро розслідувань коштів за виконавчими документами, виданими Окружним адміністративним судом м. Києва від 31.05.2021 у справі № 640/10527/20 в сумі 321 148,80 грн на користь ОСОБА_1 та від 08.06.2021 у справі № 640/10526/20 в сумі 518 322, 75 грн на користь ОСОБА_2 та зупинення стягнення Державною казначейською службою України з Державного бюро розслідувань на підставі виконавчих документів, виданих Окружним адміністративним судом м. Києва від 31.05.2021 у справі № 640/10527/20 в сумі 321 148,80 грн. на користь ОСОБА_1 та від 08.06.2021 по справі № 640/10526/20 в сумі 518 322, 75 грн. на користь ОСОБА_2 , то суд зазначає, що вказані заходи забезпечення позову охоплюються визначеним судом способом забезпечення позову, тому задоволенню не підлягають.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" (Заява №11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику положення частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Керуючись положеннями ст.ст.150, 154 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Заяву Державного бюро розслідувань про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково.

Заборонити Державній казначейській службі України вчиняти дії, спрямовані на зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань до розгляду справи по суті та набрання законної сили рішенням суду за позовом Державного бюро розслідувань до про визнання дій Державної казначейської служби України щодо зупинення операцій на рахунках Державного бюро розслідувань та вимоги щодо вжиття заходів для встановлення асигнувань протиправними.

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовити.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню згідно з ч. 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стягувач:

Державне бюро розслідувань (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, )

Боржник:

Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, )

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур