Справа № 580/4245/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року справа № 580/4245/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., за участю:

секретаря судового засідання Мельник Т.В.,

представника позивача Попова А.В. (згідно з ордером),

представника відповідача Білоуса В.Ю. (у порядку самопредставництва)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "АГРОТРАНС І КО" до Головного управління ДПС у Черкаській області про скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

28.12.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТРАНС І КО» (18029, м.Черкаси, вул.Руставі, буд.4; ) (далі позивач) про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235, ) від 18.12.2019:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) в розмірі 7347120,00грн: основна сума зобов`язання - 5877696,00грн та штрафна (фінансова) санкція - 1469424,00 грн,

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 8747438,00грн: основне зобов`язання - 6997950,00грн та штрафна (фінансова) санкція - 1749488,00грн.

В обґрунтування позову зазначено, що спірні рішення прийняті на підставі результатів перевірки, висновки якої є передчасними та без дослідження первинних документів.

Ухвалою суду від 02.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

16.01.2020 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №580/3861/19 щодо спору між цими сторонами. 06.04.2021 суд задовольнив клопотання відповідача про поновлення провадження та продовжив дії з підготовки справи до розгляду по суті.

23.04.2021 на адресу суду надійшло доповнення до позовної заяви. У ньому позивач доповнив склад доводів та аргументів позову. Зокрема, акцентував увагу, що під час проведення податкової перевірки отримав лише частину вилучених правоохоронними органами документів, серед яких не було первинних бухгалтерських. На його думку, за таких обставин відповідач не мав правових підстав завершити податкову перевірку та не обґрунтовано не врахував таких обставин, повідомлених позивачем письмово. На підтвердження просив урахувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду в справі №580/3861/19.

15.06.2021 відповідач надав суду відзив з проханням у задоволенні позову відмовити повністю. Стверджує, що спірні рішення прийняв з дотриманням вимог закону у зв`язку з відсутністю фактів складання позивачем документів бухгалтерського обліку, на підставі яких він подавав податкову звітність. Серед вилучених правоохоронними органами документів вони були відсутні, з огляду на що поновлення податкової перевірки вважає законним.

17.06.2021 позивач надав суду відповідь на відзив, зауваживши, що документи бухгалтерського та податкового обліку повернені правоохоронними органами тільки ТОВ «Агротранс і К» (), що не має жодного відношення до позивача. Натомість його документи залишилися в правоохоронного органу та могли бути отримані відповідачем самостійно.

Під час підготовчого провадження суд допустив заміну первісного відповідача на правонаступника - Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235, код ЄДРПОУ ВП 44131663) та долучив всі подані сторонами докази.

Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, допитавши як свідка ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до відомостей ЄДРПОУ позивач з 16.05.2013 зареєстрований, як юридична особа, та перебуває на обліку відповідача.

17.02.2017 на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва Жежери О.В. від 09.02.2017 у справі №756/2062/17-к щодо кримінального провадження №0000107 за місцезнаходженням позивача проведений обшук, під час якого у ОСОБА_1 керівника позивача за участю понятих ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,) вилучені документи згідно з протоколом обшуку, складеним слідчим Оболонського УП ГУНП у м.Києві Жолобчук Є.В.:

папка з установчими документами позивача;

картонний скорозшивач червоного кольору з написом на боковій стороні « 631 ТОВ «Агротранс і Ко» березень 2016 - квітень 2016», в якій знаходяться прозорі файли з паперами;

картонний скорозшивач чорного кольору з написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» 631 грудень 2015 - січень 2016»;

картонний скорозшивач чорного кольору з написом на ребрі «Договори «ТОВ «Агротранс і Ко», в якій знаходяться файли з паперами;

картонний скорозшивач помаранчевого кольору з написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» (ТОВ «Максі Фуд», ТОВ «Ніші Трейдінг» - 2015 р.)», з файлами та паперами;

картонний скорозшивач червоного кольору з написом на ребрі «Договори ТОВ «Агротранс і Ко», в якій знаходяться файли з документами;

картонний скорозшивач чорного кольору з написом на ребрі «ТТН (власні машини ТОВ «Агротранс і Ко»)», в якій знаходяться файли з документами;

картонний скорозшивач темно зеленого кольору з написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» (ТОВ «Макс Ніші» 2016 р.)», в якій знаходяться файли з документами;

картонний скорозшивач червоного кольору з написом на ребрі «ТТН (власні машини ТОВ «Агротранс і Ко» 01.01.16-31.12.16)», в якій знаходяться файли з документами;

картонна коробка жовтого кольору з написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» 361 (покупці) січень 2015 - грудень 2015», з написом на кришці «Видаткові накладні», в якій знаходяться файли з документами;

картонна коробка білого кольору з написом «Universal» та написом на ребрі коробки «ТОВ «Агротранс і Ко» 631 січень 2015 - вересень 2015», в якій знаходяться файли з документами;

картонна коробка з написом «Universal» та написом на ребрі коробки «ТОВ «Агротранс і Ко» Зорніков Василь 2013-2016», в коробці знаходяться документи;

скорозшивач зеленого прозорого кольору з документами та написом на лицевій стороні «ТОВ «Агротранс і Ко» - ТОВ «Максі Ніші», ТОВ «Глобал Ексім Груп» 2015 р.»;

пластиковий швидкозшивач фіолетового кольору з документами та написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» - ТОВ «Харківський завод промислових технологій»;

картонний швидкозшивач фіолетового кольору з документами та написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» сплачені рахунки 2016-2017 р.»;

картонний швидкозшивач сірого кольору з документами та написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» (ТОВ «Глобал Ексім Груп», ТОВ «Максі Фуд», ТОВ «Ніші Трейдінг»)»;

картонний швидкозшивач фіолетового кольору з документами та написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» (ТОВ «Агро Ферта 2015 р.»)»;

картонний швидкозшивач рожевого кольору з документами та написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» «Контрагенти»;

картонна коробка з паперами та написом на коробці «Snowpear» ТОВ «Агротранс і Ко» Сушич Сергій»;

картонний швидкозшивач сірого кольору з документами та написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко» «Виписки банків»;

картонний швидкозшивач червоного кольору з документами та написом на ребрі «ТОВ «Агротранс і Ко»;

картонний швидкозшивач темно вишневого кольору з документами та написом на ребрі «ТТН»;

картонна коробка з документами та написом на ребрі «Сплачені рахунки ТОВ «Агротранс і Ко 2016»;

картонний швидкозшивач червоного кольору з документами та написом на ребрі «Архів» ТОВ «Агротранс і Ко».

09.06.2017 керівник позивача ОСОБА_1 на ім`я заступника начальника управління-начальнику першого ВРКП СУФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві Бовкуну Є.А. склав розписку (далі Розписка), в якій зазначив про отримання ним вилучених під час обшуку від 17.02.2017 документів:

установчі та реєстраційні документи ТОВ «Агротранс і Ко» в папці-накопичувачі фіолетового кольору;

установчі та реєстраційні документи ТОВ «Агротранс і Ко» в папці-накопичувачі чорного кольору;

договори щодо взаємовідносин ТОВ «Агротранс і Ко» з контрагентами в папці-накопичувачі чорного кольору;

договори щодо взаємовідносин ТОВ «Агротранс і Ко» з контрагентами в папці-накопичувачі червоного кольору;

бухгалтерська та податкова звітність ТОВ «Черкаси-Агротранс», ПП «Преміум-Агропродукт», ТОВ «Компанія Агротранс і Ко» в папці накопичувачі рожевого кольору.

20.09.2018 відповідач видав наказ №1773 про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача з 09.10.2018 тривалістю 10 робочих днів за період діяльності з 01.01.2015 до 30.06.2018. 10.10.2018 наказом відповідача №1935 її перенесено до дати отримання копій вилучених правоохоронними органами документів або забезпечення доступу до них.

19.08.2019 відповідач направив запит начальнику п`ятого СВ РКП СУФР ГУДФС у м.Києві Є.Бовкуну з проханням повідомити про те, коли саме директору позивача ОСОБА_1 були повернені документи, вилучені під час обшуку 17.02.2017 у вказаному вище кримінальному провадженні, та надати копію відповідного акту приймання-передачі.

18.09.2019 у відповідь вказаний державний орган надав лист вих.№23671/7/26-15-23-0918 з повідомленням, що вилучені документи повернуто директору ТОВ «Агротранс і Ко» Литвиненку А.М., а в слідчому управлінні фінансових розслідувань вони відсутні.

Тому наказом №235 від 19.09.2019 відповідач поновив проведення документальної планової виїзної перевірки позивача, призначеної наказом №1773 від 20.09.2018 та перенесеної наказом №1935 від 10.10.2018, з 08.10.2018 тривалістю 9 робочих днів. Зазначений наказ №235 і дії щодо поновлення та проведення податкової перевірки стали предметом судового спору у справі №580/3861/19 між тими ж сторонами. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.03.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020, у його скасуванні відмовлено з тих мотивів, що такі позовні вимоги не є самостійними, наказ реалізований, а визнання протиправними дій є неналежним способом. Водночас у мотивувальній частині вказано, що належним способом є оскарження ППР, прийнятих за її результатом.

Листом №3275-23-00-05-0214 від 08.10.2019 відповідач запропонував позивачу надати до перевірки:

первинні бухгалтерські документи: трудові угоди та договори цивільно-правового характеру; відомості нарахування заробітної плати; касові первинні документи, касові книги; банківські виписки; авансові звіти;

засвідчені належним чином копії документів: загальна оборотно-сальдова відомість; помісячна картка рахунку 641 (розрахунки по податку з доходів фізичних осіб); аналіз рахунку 661 «Розрахунки по заробітній платі»; помісячна картка «розрахунки з бюджетом по військовому збору»;

свідоцтва про державну реєстрацію, перереєстрацію, статутні документи, протоколи засідання засновників підприємства;

фінансову і статистичну звітність та адміністративні дані, в показниках яких знайшли відображення документально оформлені господарські операції;

відомості про наявність офісних та складських (виробничих) приміщень: документальне підтвердження права власності чи оренди (№, дата договору оренди, розмір площі, реквізити орендодавця його індивідуальний податковий номер та місцезнаходження) та інші документи;

договори, на підставі яких у періоді, що перевіряється (за 2015, 2016, 2017 роки та перше півріччя 2018 року), відображено операції з придбання та продажу ТМЦ, послуг (з додатками за умови їх наявності);

відомості про відображення операцій в податковому та бухгалтерському обліку (регістри бухгалтерського обліку: журнали-ордери, оборотно-сальдові відомості, картки рахунків постачальників товарів, матеріалів та послуг (рах. 631, 632, 685 та ін.) та покупців (рахунки 361, 362, та ін.), акти звірки розрахунків з покупцями/постачальниками);

копії документів щодо обліку руху активів всередині підприємства та використання їх у господарській діяльності та баланс виробничої сировини і готової продукції;

видаткові, податкові, товарно-транспортні накладні (в т.ч. маршрутні листі на перевезення ТМЦ, інші перевізні документи (накладні), акти виконаних робіт/послуг;

книги видачі довіреностей на отримання товарів і копії довіреностей щодо реалізації товарів;

картки бухгалтерських рахунків: 20 «Сировина», 90 «Собівартість», 26 «Готова продукція», 23 «Виробництво», 28 «Товари» за 2015, 2016, 2017 роки та перше півріччя 2018 року з розбивкою по квартах;

розрахунки розподілу транспортних витрат за 2015, 2016, 2017 роки та перше півріччя 2018 року з розбивкою по квартах;

картки бухгалтерських рахунків: 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут», 94 «Інші операційні витрати», 95 «Фінансові витрати», 97 «Інші витрати» за 2015, 2016, 2017 роки та перше півріччя 2018 року з розбивкою по квартах;

довідки про підтвердження резидентства за 2015, 2016, 2017 роки та перше півріччя 2018 року по нерезидентах, що надавали послуги перевезення (за наявності таких послуг);

документи щодо технічних характеристик основних/виробничих засобів (складських приміщень), які використовуються в основному виді діяльності.

Позивач листами №287/10-19 від 09.10.2019 та №289/10-19 від 18.10.2019 повідомив відповідача, що не відмовляється від надання запитуваних листом №3275-23-00-05-0214 від 08.10.2019 документів, але у зв`язку з тим, що вказані документи були вилучені під час обшуку 17.02.2017 в кримінальному провадженні №0000107, і не були повернуті позивачу, можливість надати їх до перевірки відсутня.

Протягом 09.10.2018-21.10.2019 посадові особи відповідача провели документальну планову виїзну перевірку позивача, за результатами якої склали акт від 28.10.2019 №56/23-00-05-0205/38715372 (далі Акт перевірки). У ньому зазначено, що позивач про допустивщення позивачем податкових порушеньня вимог:

п.п.44.1-44.2, 44.6 ст.44, підп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (далі ПК України), ч.2 ст.3, чч.1-2 ст.9 Закону України від 16.07.199 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі ЗУ №996-XIV), п.8 Правил (стандартів) бухгалтерського обліку (далі П (С)БО) №1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за №336/22868, ст.20 П (С) БО №16 «Витрати», п.3.2 розділу ІІІ наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», з урахуванням п.102. ст.102 ПК України, - внаслідок яких занизив податок на прибуток на суму 6997950грн, у т.ч. за 2016 рік на суму 4163076,00грн, за 2017 рік 2834874,00 грн;

ст.44, п.п.198.1, 198.3 ст.198 ПК України, п.6 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2016 №21, ст.9 ЗУ №996-XIV, п.1, підп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88,- внаслідок чого занизив ПДВ на суму 6690420,00грн, у т.ч. за липень, жовтень, листопад, грудень 2016року, щомісячно за 2017 рік та до червня 2018 року включно;

п.201.10 ст.201 ПК України порушено терміни реєстрації податкових накладних (далі ПН) в Єдиному реєстрі ПН до 15 календарних днів.

Відомості Акту перевірки свідчать, що до вказаних висновків посадові особи відповідача дійшли з огляду на факт ненадання позивачем документів первинного бухгалтерського обліку.

18.12.2019 відповідач виніс щодо позивача спірні ППР:

1) №, яким збільшив суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 7347120,00грн (далі ППР №): основна сума зобов`язання - 5877696,00грн (за порушення з листопада 2016 року до червня 2018року) та штрафна (фінансова) санкція (25%) - 1469424,00 грн;

2) №, яким збільшив суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 8747438,00грн (далі ППР №): основне зобов`язання - 6997950,00грн (декларації від 01.02.2017 та 07.02.2018) і штрафна (фінансова) санкція (25%) - 1749488,00грн.

Адміністративним порядком позивач не скористався та звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Для належної правової оцінки встановлених обставин спору суд врахував.

Спірні правовідносини врегульовані нормами ПК України та інших нормативно-правових актів у редакціях, що діяли на дату декларування позивачем зобов`язань з ПДВ та податку на прибуток протягом кінця 2016 року червня 2018 року та винесення відповідачем спірних рішень.

Відповідно до п.49.2 ст.49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків згідно з п. 54.1 ст.54 ПК України самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулює Закон України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі ЗУ №996-XIV), що для спірних правовідносин діяв у редакціях станом на 2016-2018 роки.

Відповідно до чч.1-2 ст.3 ЗУ №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з чч.2-3 ст.8 ЗУ №996-XIV питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно зі ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством.

Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства на підставі ч.1 ст.10 ЗУ №996-XIV зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Загальні вимоги до фінансової звітності визначені в ст.11 ЗУ №996-XIV. Так, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов`язані складати фінансову звітність. Фінансову звітність підписують керівник та бухгалтер підприємства.

Фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності та суб`єктів малого підприємництва, визнаних такими відповідно до чинного законодавства) включає: баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів.

Національне положення (стандарт)бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» затверджене наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 №73, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 року за №336/22868, у редакції з 18.03.2014 (далі - П(С)БО №1) , та визначає мету, склад і принципи підготовки фінансової звітності, вимоги до визнання і розкриття її елементів.

Пунктом 3 розділу ІІІ П(С)БО №1 визначено, що фінансова звітність повинна бути достовірною. Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною, якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності.

Згідно з п.6 П(С)БО №1 фінансова звітність підприємства формується з дотриманням таких принципів:

автономності підприємства, за яким кожне підприємство розглядається як юридична особа, що відокремлена від власників; тому особисте майно і зобов`язання власників не повинні відображатись у фінансовій звітності підприємства;

безперервності діяльності, що передбачає оцінку активів і зобов`язань підприємства, виходячи з припущення, що його діяльність триватиме далі;

періодичності, що припускає розподіл діяльності підприємства на певні періоди з метою складання фінансової звітності;

історичної (фактичної) собівартості, що визначає пріоритет оцінки активів, виходячи з витрат на їх виробництво та придбання;

нарахування та відповідності доходів і витрат, за яким для визначення фінансового результату звітного періоду слід порівняти доходи звітного періоду з витратами, які були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в обліку і звітності у момент їх виникнення, незалежно від часу надходження і сплати грошей;

повного висвітлення, згідно з яким фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки операцій та подій, яка може вплинути на рішення, що приймаються на її основі;

послідовності, який передбачає постійне (із року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики повинна бути обґрунтована і розкрита у фінансовій звітності;

обачності, згідно з яким методи оцінки, що застосовуються в бухгалтерському обліку, повинні запобігати заниженню оцінки зобов`язань та витрат і завищенню оцінки активів і доходів підприємства;

превалювання сутності над формою, за яким операції повинні обліковуватись відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;

єдиного грошового вимірника, який передбачає вимірювання та узагальнення всіх операцій підприємства у його фінансовій звітності в єдиній грошовій одиниці.

Отже, позивач у періоді, що підлягав податковій перевірці, був зобов`язаний вести бухгалтерський облік власної господарської діяльності, правильно формувати податкову звітність, контролювати дотримання порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку, зберігати відповідні документи, що свідчать про ведення ним господарської діяльності.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Підпункт 54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України встановлює. Що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п.58.1 ст.58 ПК України він надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Щодо спірного ППР про донарахування ПДВ суд урахував норми ПК України в редакції на час декларування вказаного податку протягом 2016-2018 року.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений ст.200 ПК України. Так, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 198.5 ст.198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань виконавця довгострокових договорів (контрактів) відповідно до п.187.9. вказаної статті є дата фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами).

Згідно з п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Зокрема, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду згідно з п.198.3 ст.198 ПК України визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Статтею 199 ПК України передбачено пропорційне віднесення сум податку до податкового кредиту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Проаналізувавши наведене суд дійшов висновку, що для податкової перевірки обов`язковим є встановлення достовірності декларування позивачем як податкового кредиту, так і податкового зобов`язання з ПДВ.

Суд з`ясував, що при перевірці правильності сплати ПДВ посадові особи відповідача в Акті перевірки зафіксували, а позивач не заперечував, що за період з 01.01.2015 до 30.06.2018 він задекларував податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 12901559,00грн, податковий кредит у сумі 12568758,00грн, від`ємне значення ПДВ, що підлягає відшкодуванню, не декларував. Також зазначили, що позивач не надав до перевірки первинних документів, що використовуються в податковому обліку, регістрів бухгалтерського обліку, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків. За таких обставин податковий орган дійшов висновку, щодо відсутності розбіжностей між податковими зобов`язаннями, визначеними в податкових деклараціях, та даними податкових накладних на продаж згідно з Єдиним реєстром ПН і прийняв показники податкових зобов`язань за вказаний період. Водночас щодо податкового кредиту за тих же обставин ненадання первинних документів дійшов висновку про неможливість підтвердження вказаної суми податкового кредиту та фактичного здійснення господарських операцій, використання в господарській діяльності позивача. Тому спірним ППР з урахуванням строків давності (1095днів) донарахував основну суму зобов`язань ПДВ, що відповідає сумі взятого податкового кредиту щомісячно з листопада 2016 року до червня 2018 року включно, не знявши задекларовані позивачем раніше податкові зобов`язання.

Зазначені обставини та факти свідчать про неоднаковий підхід податкового органу щодо перевірки правильності сплати позивачем вказаного податку, порушення методики визначення ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет, визначеної вказаною вище ст.200 ПК України. Відповідач не обґрунтував правомірність врахування, як законних, податкових зобов`язань за відсутності на період податкової перевірки в позивача будь-якого документа бухгалтерського обліку. Тобто, податкова перевірка проведена неповно. Зазначене порушення вплинуло на правильність обчислення донарахованого спірним ППР основного податкового зобов`язання та, як наслідок, штрафної санкції.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Абзацом першим п.44.3 ст.44 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи згідно з п44.4 вказаної статті ПК України повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

У свою чергу, згідно з підп.20.1.44 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити перевірку правильності та повноти визначення доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Як зазначено вище, ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет, визначається як різниця між задекларованими податковими зобов`язаннями та взятим податковим кредитом. Отже, вірно його обчислити неможливо без єдиного підходу до аналізу документів щодо придбання та реалізації товарів, робіт, послуг. Відсутність усіх таких документів у платника може свідчити про безпідставність формування всієї податкової звітності з ПДВ (показники як податкових зобов`язань, так і податкового кредиту), у т.ч. вчинення діяльності з фіктивного підприємництва та не може податковим органом сприйматися як законна поведінка платника для сплати ПДВ (розділ ІІІ декларації), декларування податкових зобов`язань з ПДВ (розділ І декларації), та одночасно як незаконна для формування податкового кредиту.

Наказ відповідача про призначення податкової перевірки, за наслідком якої прийняті спірні ППР, не передбачав усіченого предмета перевірки, на кшталт необхідності перевірити виключно правомірність формування податкового кредиту визначеного періоду.

Не дотримавшись зазначеного, відповідач допустив грубе порушення процедури перевірки.

Щодо ППР про донарахування податку на прибуток підприємств суд встановив, що основна сума донарахованого зобов`язання обчислена внаслідок зняття витрат позивача вказаного періоду.

Статтею 133 ПК України визначено, що платниками вказаного податку - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Об`єктом оподаткування відповідно до п.134.1 ст.134 ПК України є:

1) прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. У подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи;

2) дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу;

3) дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України;

4) дохід операторів, отриманий від діяльності з випуску та проведення лотерей, азартних ігор з використанням гральних автоматів, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу;

5) дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.

Базою оподаткування відповідно до ст.135 ПК України є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Базова (основна) ставка податку згідно з п. 136.1 ст.136 ПК України становить 18 відсотків.

Згідно з п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Податок згідно з п.137.1 ст.137 ПК України нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пункті 57.1-1 статті 57 та 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається відповідно до п.137.3 ст.137 ПК України на платників податку, які здійснюють відповідні виплати.

Податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є згідно з п.137.4 ст.137 ПК України календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком.

Згідно з пунктами 138.1-138.2 ст.138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується:

на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті;

на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта;

на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з підп.17.1.12 п.17.1 ст.17 ПК України платник податків має право за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, вести облік тимчасових та постійних податкових різниць, та використовувати дані такого обліку для складання декларації з податку на прибуток.

Платник податку на прибуток відповідно до п.46.2 ст.46 ПК України подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність (крім малих підприємств) у порядку, передбаченому для подання податкової декларації.

Платники податку на прибуток, малі підприємства, віднесені до таких відповідно до Господарського кодексу України, подають разом з річною податковою декларацією річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації.

Статтею 47 ПК України визначено, що відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть:

юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Відповідальність за порушення податкового законодавства відокремленим підрозділом юридичної особи несе юридична особа, до складу якої він входить;

фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом;

податкові агенти.

Основна сума донарахованого спірним ППР зобов`язання з податку на прибуток пов`язана з висновками Акту перевірки щодо відсутності документального підтвердження позивачем сформованих у відповідному періоді витрат.

В Акті перевірки зафіксовано встановлення податковою перевіркою декларування позивачем за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), вирахуваного правилами бухгалтерського обліку (рядок 01 декларації), у сумі 57967998грн, вплив на який мало відображення доходу від реалізації транспортно-експедиційних послуг. Податковою перевіркою повноти декларування встановлено:

заниження показників рядка 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» на загальну суму 57658600грн, у т.ч. за 2015 рік 18781100,00грн, за 2016 рік 23128200,00грн, за 2017 рік 15749300,00грн;

завищення показників рядка 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансові результати (форма №2) за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 на загальну суму 33573500,00грн (2015 рік 12928600,00грн, 20,00грн, 2017 868400,00грн);

завищення показника рядка 2180 «Інші операційні витрати» вказаного Звіту за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 на загальну суму 24085100,00грн (2015 рік 11171700,00грн, 2016 рік 7060900,00грн, 2017 рік 24085100,00грн.

Підставою зазначених висновків вказано факт ненадання жодного первинно-бухгалтерського документа для підтвердження здійснення господарської діяльності.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності у періоді, що підлягав податковій перевірці, визначені в Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, що діяв у редакції від 09.08.2013 (далі П(С)БО №16).

Пунктами 5-8 П(С)БО №16 визначено, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Згідно з п.31 П(С)БО №16 у примітках до фінансової звітності наводиться інформація про:

склад і суму витрат, відображених у статтях «Інші операційні витрати» та «Інші витрати» Звіту про фінансові результати;

склад і суму витрат, які не включені до статей витрат Звіту про фінансові результати, а відображені безпосередньо у складі власного капіталу (крім вилучення капіталу та розподілу між власниками).

Собівартість реалізованих товарів згідно з п.10 П(С)БО №16 визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Відповідно до п.11 П(С)БО №16 вона складається з складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:

прямі матеріальні витрати;

прямі витрати на оплату праці;

інші прямі витрати;

змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Отже, позивач у періоді, що підлягав податковій перевірці, зобов`язаний підтвердити документально всі складові, що вплинули на формування ним податкової звітності з податку на прибуток: як витрати, так і доходи. Як наслідок, відповідач був зобов`язаний перевірити достовірність і правильність обліку позивачем доходів і витрат відповідного періоду. Натомість Акт перевірки свідчить, що у зв`язку з неотриманням від позивача будь-яких документів бухгалтерського та податкового обліку, посадові особи відповідача визнали їх відсутніми та безпідставним формування позивачем витрат.

Статтею 36 ПК України визначено, що податковим обов`язком платника податків, визнається обов`язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Для реалізації вказаного обов`язку платники податків відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників. Також платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п. 44.1 ст. 44 ПК України.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання таких документів не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого ПК України граничного терміну подання такої звітності та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

При ліквідації платника податків документи за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

При втраті, пошкодженні або достроковому знищенні документів, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому ПК України для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі надання платником податків повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням документів строки проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки, але на строк не більше ніж 120 днів.

Якщо платник податків не відновив документи або їх повторно втратив після використання права на їх відновлення, вважається, що такі документи були відсутні на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Якщо до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надасть документи, що підтверджують показники, відображені у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом.

Пунктом 85.2 ст.85 ПК України встановлений обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.85.8 ст.85 ПК України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пунктом 44.5 ст.44 ПК України визначено, що в разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Згідно з п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до п.44.7 ст.44 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Згідно з п.85.9 ст.85 ПК України у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів. Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу. У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Відповідно до пункту 1.4.7.1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України №22 від 31.07.2014 (в редакції наказу Державної фіскальної служби №398 від 23.06.2018), у разі якщо під час проведення документальної перевірки або у будь-який час після прийняття рішення про проведення перевірки до її початку до відповідного територіального органу ДФС, що здійснює (очолює) таку перевірку, надійшло повідомлення платника податків про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів (відповідно до пункту 44.5 статті 44 Кодексу), або отримано інформацію та копії протоколів про вилучення документів правоохоронними та/або іншими органами тощо (пункт 85.9 статті 85 Кодексу), у зв`язку з чим особами, які здійснюють (очолюють) перевірку, обґрунтовано встановлено неможливість подальшого проведення перевірки або її початку у терміни, визначені у наказі, такі особи складають акт про неможливість проведення перевірки довільної форми, який реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів у порядку, передбаченому підпунктом 1.4.5 пункту 1.4 цього розділу Методичних рекомендацій.

В акті зазначаються причини неможливості продовжувати (розпочати) перевірку у терміни, вказані у направленні та наказі, та робиться відповідний запис про проведення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості її проведення.

При цьому до такого акта додаються копії отриманих від платника податків та органу ДФС за місцем обліку документів, що підтверджують виникнення передбачених пунктом 44.5 статті 44 та пунктом 85.9 статті 85 Кодексу обставин.

На підставі цього акта органом ДФС, який здійснює (очолює) перевірку, видається наказ про перенесення термінів проведення такої перевірки у порядку, визначеному підпунктом 1.2.6 пункту 1.2 розділу I Методичних рекомендацій.

У разі вилучення оригіналів документів правоохоронними або іншими органами підрозділ, який здійснює (очолює) перевірку, забезпечує підготовку та направлення у той же день письмового запиту до відповідного органу про надання органу ДФС копій зазначених документів або забезпечення доступу до перевірки таких документів.

У запиті зазначаються: перелік вилучених документів, дані протоколу (іншого документа), на підставі якого були вилучені документи, посилання на пункт 85.9 статті 85 Кодексу щодо обов`язку відповідного органу забезпечити протягом 3 робочих днів з дня отримання запиту надання органу ДФС копій документів або доступу його посадовим (службовим) особам до перевірки таких документів.

Новий наказ про проведення перевірки не видається та нові направлення на проведення перевірки не виписуються. У разі якщо терміни, визначені пунктом 44.5 статті 44 Кодексу, достроково скорочуються - видається наказ про поновлення перевірки не пізніше наступного робочого дня, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам) під розписку або надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Після отримання копій всіх вилучених правоохоронними та іншими органами документів або забезпечення доступу до них терміни проведення перевірки поновлюються не пізніше наступного робочого дня, про що видається наказ про поновлення перевірки, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам).

Отже, поновлення термінів перевірки здійснюється у разі повернення вилучених правоохоронними органами документів платнику податків або надання доступу до них посадовим особам контролюючого органу.

Вказаних норм відповідач не дотримався.

Так, розпискою керівника позивача від 09.06.2017 та його допитом в судовому засіданні підтверджується, що йому повернуто лише частину вилучених під час обшуку 17.02.2017 документів: установчі документи, договори, податкова і бухгалтерська звітність. Водночас відсутні належні та достовірні докази повернення йому первинних документів бухгалтерського обліку, перерахованих у вказаному вище протоколі обшуку та виїмки.

Позивач листами №287/10-19 від 09.10.2019 та №289/10-19 від 18.10.2019 повідомив відповідача про вказані обставини, що не було перевірено відповідачем у встановленому законом порядку, як і не встановлено ним ймовірності їх втрати під час переміщення як речових доказів у кримінальному провадженні, не надано позивачу часу для їх поновлення. Крім того, для усунення сумнівів у фактах складання таких документів відповідач наділений правом проводити звірку контрагентів позивача, що не було реалізовано.

Отже, у заявлених спірних правовідносинах відповідач не мав законних підстав проводити податкову перевірку, не отримавши вилучених первинних бухгалтерських документів позивача, допустив грубе порушення процедури проведення податкової перевірки, що вплинуло на правильність її висновків.

Ухвалою Соснівського районного суду від 10.07.2020, що набрала законної сили 20.07.2020, звільнено ОСОБА_1 , який очолював керівництво позивачем у вказаному періоді, від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 Кримінального кодексу України, у зв`язку з закінченням строку давності та закрито кримінальне провадження, підтверджується встановлення цим судом фактів використання вказаною особою завідомо підроблених документів, а саме ПН щодо надання транспортно-експедиційних послуг у 2016-2018 роках. Тобто, документи для податкової звітності платником складалися. При цьому вказана в ній сума коштів, визначених щодо ухилення від сплати податків, істотно менша вказаних спірних ППР. Зважаючи, що спірні ППР прийнято щодо податкової перевірки, яка відбувалася не за рішенням слідчого органу, вказане рішення суду не є належним доказом у цій справі.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про неповноту проведеної перевірки та грубе порушення відповідачем вимог закону щодо порядку її проведення, що вплинуло на правомірність донарахувань згідно з оспореними вказаними вище ППР. Тому вважає обґрунтованими доводи позивача.

З огляду на вказане спірні ППР, прийняті з порушенням відповідачем порядку, меж та способу дій, визначених законом, є протиправними та підлягають скасуванню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 19210,00грн, підтверджені платіжним дорученням від 27.12.2019 №1098 за звернення до суду з позовною заявою, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі відповідно до ст.ст.132-139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити повністю адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТРАНС І КО" (18029, м.Черкаси, вул.Руставі, буд.4; ).

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235, ) від 18.12.2019 № та №.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235; код ЄДРПОУ ВП 44131663) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТРАНС І КО" (18029, м.Черкаси, вул.Руставі, буд.4; ) судові витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в розмірі 19210,00грн (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень нуль копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення виготовлене у повному обсязі та підптсане 23.07.2021.