Справа № 804/16463/15
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняШпоти Я.С.,
представників позивача представника відповідача Усова О.М., Абрамова В.В. Сігалової М.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства "Антал" до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу про визнаня протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
21 грудня 2015 року Приватне підприємство "Антал" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Верхньодніпровської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з вимогами:
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2021 року, адміністративну справу передано на розгляд судді Юркову Е.О.
25.01.2015 року (том 3 а.с. 107-110) та 03.06.2021 року відповідачем надано до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки №1178/04-16-22/25017898 від 20.11.2015 р. та вказано, що в ході проведення перевірки було встановлено відсутність виписаних довіреностей на отримання товару залізничним транспортом; ТТН на транспортування товару не містять підпису та прізвища особи, що відпустила товар; акти виконаних робіт не містять повну інформацію про здійснену операцію, акти наданих послуг датовані раніше ніж дата перевезення товару; порушено вимоги Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Держспоживстандарту України від 04.06.2007 року № 271/121; паспорт якості видано на товар, що не відповідає товару, який мав постачатись позивачу. Також вказано посилання на отриманий вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 р. по справі № 646/3810/15-к, яким визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 205 КК України, ОСОБА_2 - директора ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020", визнано фіктивним ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020", що вказує не неможливість підтвердження правомірності формування податкового кредиту та валових витрат за рахунок операцій з останнім.
08.06.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що 03.09.2012 року, у зв`язку з впровадженням електронного документообігу на ДП «Придніпровська залізниця», ПП "Антал" працівнику ОСОБА_3 була видана довіреність № 29, якою надано право на отримання вантажів, що прибули на адресу ПП "Антал". Також зауважено, що ТТН не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту. ТТН на відпуск нафтопродуктів виписана 19.02.2013 р., що відповідає даті складання актів надання послуг з перевезення ПП «Еверест» № 33 та № 34.
У судове засідання 12.07.2021 року прибули представники позивача та представник відповідача.
Представники позивача вимоги позову підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, наведені у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача вимоги позову не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що у період з 26.10.2015 року по 13.11.2015 року Верхньодніпровською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області на підставі наказу від 13.10.2015 року № 313 було проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ПП "Антал" вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 року валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 року.
За результатами перевірки 20.11.2015 року складено акт №1178/04-16-22/25017898, у висновку якого зазначено про встановлення порушень, зокрема:
- п.п.14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п.п.138.1.1 п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1302222 грн. в тому числі за 2013 рік у сумі 1302222 грн.,
- п.1 ст.120 Земельного кодексу України, ст.2, ст.269, ст.271, ст.274, ст. 285 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податкове зобов`язання з земельного податку на 2013 рік на суму 1089,67 грн. та на 2014 рік на суму 1089,67 грн. за рахунок не проведення нарахування плати за землю.
Не погодившись з висновками акта перевірки №1178/04-16-22/25017898 від 20.11.2015 року, ПП "Антал" подано заперечення до Верхньодніпровської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
За результатами розгляду заперечення, Верхньодніпровською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області листом від 03.12.2015 року № 2267/10/04-16-22 було направлено на адресу позивача відповідь, якою надано висновок з урахуванням пояснень та первинних документів наданих позивачем до розгляду, а висновки за результатами планової документальної перевірки викладені в наступній редакції:
- п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року за № 2755-VI, в результаті чого донараховано податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 538496 грн. в тому числі за 2013 рік у сумі 538496 грн.;
- п.1 ст.120 Земельного кодексу України, ст.2, ст.269, ст.271, ст.274, ст. 285 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податкове зобов`язання з земельного податку на 2013 рік на суму 1089,67 грн. та на 2014 рік на суму 1089,67 грн. за рахунок не проведення нарахування плати за землю.
Листом від 07.12.2015 р. № 2308/10/04-16-22 "Про внесення змін до відповіді на заперечення до акту перевірки ПП "Антал" від 20.11.2015 р. №1178/04-16-22/25017898" Верхньодніпровською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області внесено зміни до листа від 03.12.2015 р. №2267/04-16-22 "Про результати розгляду заперечень до акту перевірки ПП "Антал" від 20.11.2015 р. №1178/04-16-22/25017898", а саме: слід читати:
"Висновки за результатами планової документальної перевірки викласти в наступній редакції, а саме: перевіркою встановлено порушення ПП "Антал":
- п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року за № 2755-VI, в результаті чого донараховано податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 538496 грн. в тому числі за 2013 рік у сумі 538496 грн.;
- п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198, Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 566838 грн., в тому числі: за лютий 2013 року у сумі 204485 грн; за березень 2013 року у сумі 113658 грн.; за травень 2013 року у сумі 140950 грн.; за червень 2013 року у сумі 107745 грн.;
- п.1 ст.120 Земельного кодексу України, ст.2, ст.269, ст.271, ст.274, ст. 285 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством занижено податкове зобов`язання з земельного податку на 2013 рік на суму 1089,67 грн. та на 2014 рік на суму 1089,67 грн. за рахунок не проведення нарахування плати за землю.
На підставі акта перевірки №1178/04-16-22/25017898 від 20.11.2015 року Верхньодніпровською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України у цьому розділі об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Згідно пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлювалося, що до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Статтею 198 Податкового кодексу України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
З цього приводу також звертається увага, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Отже, надаючи оцінку правомірності винесення оскаджуваних податкових повідомлень-рішень, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем та контрагентом-постачальником ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020".
Судом встановлено, що ПП "Антал", як покупцем, було укладено з ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" договір поставки нафтопродуктів № 2307/12-И-1 від 23.07.2012 року.
05.02.2013 року до вказаного договору сторонами погоджено специфікацію № 1 на поставку товару загальною вартістю 705925,00 (з ПДВ).
Також сторонами погоджені специфікації: № 2 від 12.02.2013 р. на поставку товару загальною вартістю 636000,00 (з ПДВ), № 3 від 20.03.2013 р. на поставку товару загальною вартістю 705925,00 (з ПДВ), № 4 від 04.05.2013 р. на поставку товару загальною вартістю 694925,00 (з ПДВ), № 5 від 13.06.2013 р. на поставку товару загальною вартістю 679800,00 (з ПДВ).
На підтвердження виконання договірних зобов`язань позивачем надано: видаткова накладна № РН-0001827 від 09.02.2013 р., податкова накладна № 196 від 06.02.2013 р., податкова накладна № 340 від 09.02.2013 р., видаткова накладна № РН-0002255 від 20.02.2013 р., видаткова накладна № РН-0002256 від 20.02.2013 р., податкова накладна № 491 від 12.02.2013 р., податкова накладна № 568 від 14.02.2013 р., податкова накладна № 895 від 20.02.2013 р., видаткова накладна № РН-0003762 від 20.03.2013 р., податкова накладна № 768 від 20.03.2013 р., видаткова накладна № 6542 від 04.05.2013 р., податкова накладна № 91 від 05.05.2013 р., видаткова накладна № 9307 від 18.06.2013 р., податкова накладна № 662 від 14.06.2013 р. (з розрахунком коригування № 801 від 18.06.2013 р.), податкова накладна № 802 від 18.06.2013 р., рахунки на оплату, залізничні накладні, товарно-транспорті накладні, паспорти якості, сертифікати відповідності, акти приймання нафтопродукців за кількістю, платіжні доручення на оплату товару (том 2 а.с. 6 - 250).
Представником позивача у поданому позові, а також в ході судового розгляду справи зазначалось, що товар поставлялась в рамках договору № ПР/ДН-2-03-091 від 18.03.2003 року про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, що укладено з ДП «Придніпровська залізниця».
На виконання вказаного договору ПП "Антал" було видано довіреність № 29 від 03.09.2012 року, якою уповноважено ОСОБА_3 вчиняти дії на підрозділах ДП «Придніпровська залізниця», зокрема: отримувати вантажі, що прибули на адресу ПП "Антал" на залізничній станції.
Представником позивача в ході судового розгляду справи зазначалось, що діючи на підставі довіреності № 29 від 03.09.2012 р., договору № ПР/ДН-2-03-091 від 18.03.2003 р. ОСОБА_3 , використовуючи власний електронний цифровий підпис, здійснював електронне розкредитування залізничних вагонів (фактичне їх отримання за електронною накладною) після загального огляду цих вагонів на станції призначення - «Жовті Води-2» (код станції 457002). Також, працівник ОСОБА_3 особисто, в складі комісії, приймав ПММ, що підтверджується актами приймання нафтопродуктів за формою 5-НП.
З огляду на те, що для отримання вантажів на станції призначення ОСОБА_3 було видано відповідну довіреність, то необхідність видачі ПП «Антал» окремої довіреності для ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020", яке користувалось в даному випадку послугами залізниці, відсутня.
Також позивачем зазначалось, що транспортування здійснювалось перевізником ПП «Еверест» в рамках договору № 8-13ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.02.2013 р. До пояснень надано: договір № 8-13ТР про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.02.2013 р., акт надання послуг № 33 від 19.02.2013 р., договір оренди транспортних засобів від 14.02.2009 р., акт надання послуг № 34 від 19.02.2013 р., договір оренди транспортних засобів від 11.02.2010 р.
Також в ході судового розгляду справи позивачем зазначалось, що придбаний товар було реалізовано в межах господарської діяльності, зокрема через АЗС, які належать ТОВ "ГІГ", в рамках договору комісії № 2008/1 від 01.01.2008 р. на реалізацію ПММ, в рамках договору про надання послуг з реалізації ПММ № 2012/2 від 31.12.2011 р., укладеного з ТОВ "ГІГ"; в рамках договору поставки ПММ № 02/13 від 02.01.2013 р., укладеного з КП «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради»; в рамках договору поставки ПММ № 18/13 від 02.01.2013 р., укладеного з ТОВ «Темп», в рамках договору поставки ПММ № 17/13 від 02.01.2013 р., укладеного з ПКФ «Рубин», в рамках договору поставки ПММ № 15/13 від 01.02.2013 р., укладеного з ТОВ «Торговий дім Еко-Сервіс»; в рамках договору поставки ПММ № 10/13 від 15.01.2013 р., укладеного з ТОВ «Позитрон-GmbH»; в рамках договору поставки ПММ № 01/13 від 02.01.2013 р., укладеного з ТОВ «Торговий дім Еко-Сервіс»; в рамках договору поставки ПММ № 03/13 від 02.01.2013 р., укладеного з ТОВ «Восток-Руда»; в рамках договору поставки ПММ № 08/13 від 02.01.2013 р., укладеного з ПП «Гідромонтаж»; в рамках договору № 98 від 12.03.2013 р., укладеного з виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради; в рамках договору поставки ПММ № 25/13 від 20.03.2013 р., укладеного з ФГ «Нектар»; в рамках договору поставки ПММ № 20/13 від 01.02.2013 р., укладеного з КП «Желтоводсктеплосеть».
Слід вказати, що основним видом господарської діяльності ПП "Антал" є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, що, в свою чергу, пояснює необхідність придбання великого обсягу вище наведеного товару, який було придбано в рамках договору поставки, укладеного з ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020".
Також суд зазначає, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, а тим більше обставини надання послуг зі зберігання товарно-матеріальних цінностей.
Наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних, наявність в них усіх обов`язкових реквізитів є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства. Відтак відсутність чи їх недоліки товарно-транспортних накладних не є беззаперечним доказом безтоварності операцій із контрагентами. Але, в кожному конкретному випадку слід дослідити господарську операцію у повному обсязі, перевірити, чи всі етапи підтверджено належними первинними документами.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду від 05.03.2019 року по справі № 814/1561/14.
Також посилання відповідача на порушення вимог Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Держспоживстандарту України від 04.06.2007 року № 271/121, судом визнається безпідставним, оскільки така встановлює єдиний порядок організації та проведення робіт, пов`язаних з контролюванням якості товарної нафти (далі - нафта) та нафтопродуктів під час їх приймання, зберігання, транспортування та відпуску, та дотримання її вимог не може підтверджувати/спростовувати операції з контрагентами в частині придбання ПММ.
Суд зазначає, що наведені документи, складені за результатами здійснення вище наведених господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, тобто містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом-постачальником ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" у перевіряємий період.
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договорів з контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати товару.
Посилання відповідача на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 р. по справі № 646/3810/15-к, яким визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205 КК України, ОСОБА_2 - директора ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020", судом відхиляється, оскільки вироком господарські операції ПП "Антал" з ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" не досліджувались, а також не було предметом дослідження діяльність підприємства та його ймовірна фіктивність упродовж 2013 року.
За положеннями частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У вказаному вироку, на який посилається відповідач, зафіксовано об`єктивну сторону складу злочину, яка полягає у придбані та реєстрації ОСОБА_2 підприємства ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" без наміру здійснення господарської діяльності. Жодних інших обставин, які б свідчили про неможливість здійснення господарських операцій саме з позивачем, у вироку не встановлено.
Суд зазначає, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 813/1766/17, від 05 червня 2018 року у справі № 2а-1570/6063/12.
Отже суд не бере до уваги вказаний вирок, оскільки наведені у ньому обставини не були предметом дослідження у даній справі, а також з огляду на те, що зазначений вирок не утримує в собі жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій ПП "Антал" з контрагентом ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020".
Відсутність у вироку Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 р. по справі № 646/3810/15-к фактів, які підтверджують нереальність господарських операцій ПП "Антал" (позивача у справі) із його контрагентом ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" конкретних обставин щодо господарських операцій, періодів їх здійснення, даних посадових осіб, що підписували первинні документи спростовує доводи відповідача, що цей вирок є належним доказом нереальності господарських операцій ПП "Антал" з його контрагентом та беззаперечно свідчить про наявність податкового правопорушення платником податків при формуванні податкового кредиту та валових витрат.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 826/1571/16 та від 05 червня 2018 року у справі № 805/649/15-а, де була надана оцінка подібним правовідносинам.
Суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17.
Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
Також суд не бере до уваги і посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладеного договору та специфіку придбаних товарів, суд робить висновок, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарськими операціями з придбання товару у ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.
Суд звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. На сьогоднішній день, при вирішенні спорів з податковими органами можуть бути застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес АД" проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Так, в пункті 7.1 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес СепортСентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі "Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства" (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення "встановлений законом", є передбачуваність. Норму не можна вважати "законом", якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Отже, під час судового розгляду позивачем підтверджено реальне здійснення господарських операцій з придбання товару, їх використання в господарській діяльності, підтверджено виконання умов укладеного договору, надано доказів факту виконання договірних зобов`язань та відповідних розрахунків за укладеним договором.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що висновки акта перевірки №1178/04-16-22/25017898 від 20.11.2015 р. в частині нереальності правовідносин з ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відсутності належних доказів правомірності прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства "Антал" підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 24 870,01 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 332 від 17.12.2015 року.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 24870,01 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Антал" () до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу () про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.12.2015 р. № Верхньодніпровської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області, , про визначення суми грошового зобов`язання приватного підприємства "Антал", , в сумі 807744 грн. 00 коп., в тому числі: за платежем податок на прибуток 538496 грн. 00 грн., за штрафними санкціями 269248 грн. 00 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.12.2015 р. № Верхньодніпровської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області, , про визначення суми грошового зобов`язання приватного підприємства "Антал", , в сумі 850257 грн. 00 коп., в тому числі: за платежем податок на додану вартість 566838 грн. 00 грн., за штрафними санкціями 283419 грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу (код ВП 44118658) на користь Приватного підприємства "Антал" () судові витрати в сумі 24870 грн. 01 коп. (двадцять чотири тисячі вісімсот сімдесят гривень 01 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 липня 2021 року.

Суддя Е.О. Юрков