Справа № 360/3776/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 липня 2021 року СєвєродонецькСправа № 360/3776/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в письмовому провадженні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» щодо не встановлення І групи інвалідності та не встановлення 90% втрати працездатності, та видачі довідок «до акту огляду медико-соціальною експертною комісією» серії 12ААБ № 146912 від 09 червня 2021 року та довідки «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 АА № 033782 від 09 червня 2021 року, з 09 червня 2021 року;

- визнати недійсними довідку «до акту огляду медико-соціальною експертною комісією» серії 12ААБ № 146912, видану 09 червня 2021 року Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи», та довідку «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 АА № 033782, видану Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи» 09 червня 2021 року;

- зобов`язати Луганський комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» визнати позивача інвалідом групи ІБ та встановити 90% втрати професійної працездатності з 09 червня 2021 року та видати відповідні довідки.

В обґрунтування позову зазначено, що 09 червня 2021 року Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи» позивачу встановлено II групу інвалідності та видану довідку «до акту огляду медико-соціальною експертною комісією» серії 12ААБ № 146912 від 09 червня 2021 року, якою безстроково встановлено II групу інвалідності та видано довідку «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги», серії 12 АА № 033782 від 09 червня 2021 року, якою встановлено 80% втрати працездатності безстроково.

З визначенням II групи інвалідності та встановленням 80% втрати працездатності позивач не згоден з таких підстав.

Медичним висновком Державної установи «Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 04.02.2019 позивачу встановлено таке професійне захворювання: ХОЗЛ IV ст. в фазі загострення. Дифузний пневмосклероз, ЛН III (третього) ступеню, ускладнене хронічним легеневим серцем в ст. декомпенсації НК III (третього) ст.

Дане захворювання відноситься до І групи інвалідності, а не до II групи, як помилково вважають посадові особи відповідача.

Відповідно до п. 3.2.7 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ від 05.09.2011 № 561, група інвалідності ІБ встановлюється зокрема при хворобі органів дихання з прогредієнтним перебігом, що супроводжуються стійкою легеневою недостатністю III ступеню, в поєднанні з недостатністю кровообігу ІІБ-III ступеня.

Як вбачається з вищезазначеного висновку Державної установи «Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 04.02.2021, позивач має хворобу дихання IV ст., легенева недостатність III ст. хронічне легеневе серце в стадії декомпенсації та недостатність кровообігу III ст.

Тобто, позивачу вірно встановлений діагноз, але невірно визначена група інвалідності, у зв`язку з чим і відсотки втрати працездатності.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про призначення експертизи, в якому позивач просить суд призначити в Державній установі «Інститут медицини та праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України (код 22946309, м. Київ, вул. Саксаганського, 75, індекс 01033) експертизу, на вирішення якої поставити питання: до якої групи інвалідності відноситься захворювання позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який відсоток втрати професійної працездатності має ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

В обґрунтування клопотання позивач посилається, що призначення експертизи у справі необхідне з метою повного та всебічного розгляду справи, оскільки для з`ясування обставин справи необхідні спеціальні знання у відповідній галузі.

Розглянувши клопотання позивача, суд дійшов такого.

09 червня 2021 року Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи» позивачу встановлено II групу інвалідності та видану довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 146912 від 09 червня 2021 року, якою безстроково встановлено II групу інвалідності, та видано довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 12 АА № 033782 від 09 червня 2021 року, якою встановлено 80% втрати працездатності безстроково.

Відповідно до частини першої статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Згідно з частиною першою статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій (яким) доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, судова експертиза в адміністративній справі - це дослідження експертом, тобто особою, яка володіє спеціальними знаннями необхідними для з`ясування відповідних обставин справи, матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини в адміністративній справі, що перебуває у провадженні суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Предметом даного спору є питання щодо правомірності дій та рішення відповідача щодо встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності та встановлення відсотку втрати працездатності.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

особа з інвалідністю - особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (абзац другий статті 1);

інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (абзац четвертий статті 1);

обмеження життєдіяльності - помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами (абзац сьомий статті 1);

медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи (абзац восьмий статті 1).

Відповідно до положень статті 7 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) медико-соціальні експертні комісії визначають: групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності.

Відповідно до частин дванадцятої, чотирнадцятої статті 7 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів, Порядок проведення переогляду з метою підвищення групи інвалідності і вичерпний перелік анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу закріплено, що міські, міжрайонні, районні комісії, зокрема, визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що визначення групи інвалідності та ступеню втрати працездатності належить до виключної компетенції медико-соціальних експертних комісій.

За таких обставин клопотання позивача про призначення у справі експертизи щодо визначення групи інвалідності та ступеню втрати працездатності, проведення якої доручити ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», не належить до задоволення.

Керуючись статтями 72, 77, 102, 103, 180, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Свергун