Справа № 460/5891/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/5891/20 пров. № А/857/5663/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Кардаш В.В.,

представника позивача Кобилянської О.О.,

представника відповідача Гуріної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року (прийняте у м. Рівне суддею Недашківською К.М.; складене у повному обсязі 12 лютого 2021 року) в адміністративній справі № 460/5891/20 за позовом ОСОБА_1 до Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області про визнання протиправним і скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року Приходович звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області (далі - Смизька селищна рада) «Про діяльність заступника селищного голови Приходович А.А.» № 1871 від 10 березня 2020 року;

- поновити її на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради;

- стягнути зі Смизької селищної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2020 року по день ухвалення судом рішення у цій справі;

- допустити до негайного виконання судове рішення у цій справі в частині поновлення її на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення є неправомірним, позаяк жодного закінчення повноважень Смизької селищної ради 8 скликання не відбулося, а отже відсутня підстава для формування нового складу виконавчого комітету, передбачена статтею 51 Закону України «Про місцеве самоврядування»; також цією статтею взагалі не передбачено звільнення заступника селищного голови. Також необґрунтованим є визнання її роботи як заступника селищного голови незадовільною. Отже, її звільнення з посади заступника селищного голови з підстав, передбачених статтею 51 Закону України «Про місцеве самоврядування», є незаконним, при тому, що висловлення недовіри заступнику селищного голови відбулося з порушенням статті 19 Конституції України.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Крім того, вказує, що суд першої взагалі не досліджував питання, чи входила вона взагалі до складу виконавчого комітету, як заступник селищного голови; а оскільки вона до складу виконавчого комітету не входила, то відповідно її повноваження не могли б припинятися із його розпуском. Також, всупереч висновкам суду першої інстанції, жодного розпуску виконавчого комітету Смизької селищної ради на 56 сесії цієї ради не відбулося, що має наслідком незаконність звільнення її з посади заступника селищного голови з підстав, передбачених статтею 51 Закону України «Про місцеве самоврядування», при тому, що вона жодного дня не перебувала на посаді заступника селищної голови з питань діяльності виконавчих органів ради, яка, проте, була в штатному розписі селищної ради. При цьому, одним рішенням суд першої інстанції фактично встановив обставини, що суперечать одна одній, і на підставі таких обставин виніс незаконне та необґрунтоване рішення. Також необґрунтованим є визнання її роботи, як заступника селищного голови, незадовільною. Фактично проголосувавши за питання в порядку денному «Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 », ні депутати, ні секретар ради не мали жодного наміру заслуховувати інформацію про таку діяльність, а питання порядку денного сесії ради «Про заслуховування звіту про роботу заступника селищного голови ОСОБА_1 за 2019 рік» взагалі не розглядалося; отже, висловлення їй недовіри відбулося з порушенням статті 19 Конституції України, що суд першої інстанції не взяв до уваги при прийнятті оскаржуваного рішення. Додатково звертає увагу суду на те, що на неї роботодавцем чинився психологічний тиск, який проявлявся у пошуку причин для звільнення. Також, суд першої інстанції переклав на себе обов`язок доказування правомірності рішення Смизької селищної ради «Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 » № 1871 від 10 березня 2020 року, а сторона відповідача фактично самоусунулася із процесу доказування. При цьому, сторона позивача була грубо обмежена судом у процесі доказування, оскільки навіть не було досліджено всіх поданих позивачем доказів.

Смизька селищна рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції а лише зводиться до переоцінки проаналізованих судом доказів; безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги доводиться належно дослідженими фактичними обставинами справи, яким судом надана правильна оцінка, нормами Закону, практикою Верховного Суду, які правильно застосовано судом першої інстанції.

Посада позивача відповідає посаді заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради, тому безпідставними є твердження апелянта про те, що суд не досліджував питання, чи входила вона до складу виконавчого комітету; її посада є виборною та обмеженою строком повноважень ради та/або голови. А підставою для її звільнення з посади були закінчення строку повноважень виконавчого комітету селищної ради та відсутність пропозицій щодо її включення до складу нового виконавчого комітету селищної ради. Оскаржуване рішення ради є законним, прийняте в межах повноважень та з дотриманням правової процедури. Затвердження кількісного та персонального складу виконавчого комітету відноситься до виключної компетенції відповідної ради, а внесення на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради - до компетенції селищного голови (а за його відсутності - т.в.о. селищного голови - секретаря селищної ради), чим спростовується твердження позивача про нібито відсутність у відповідача правових підстав для формування нового виконавчого комітету.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що не було правових підстав для її звільнення із займаної посади, позаяк на 56 сесії ради не відбулося розпуску виконавчого комітету ради та не вирішувалося питання щодо створення нового складу виконавчого комітету селищної ради, а лише внесено зміни у персональний склад виконавчого комітету. Проте, рішенням ради від 11.02.2020 № 1813 вносились зміни до персонального складу виконавчого комітету ради і таке рішення стосувалося питання саме формування нового складу виконавчого комітету, тобто було утворено новий виконавчий комітет; а пропозицій щодо включення до його складу позивача не було, її туди не було включено, що відповідно до закону є підставою для її звільнення з виборної посади. Водночас, особа, яка займає посаду заступника селищного голови, має входити до складу виконавчого комітету ради за законом в силу займаної посади.

Безпідставним є посилання апелянта на необґрунтованісь визнання депутатами її роботи, як заступника селищного голови, незадовільною та висловлення останній недовіри, оскільки у підпункті 1.2 рішення № 1871 депутати лише констатували таку обставину, а підставою для її звільнення було закінчення строку повноважень виконавчого комітету селищної ради та відсутність пропозицій щодо включення позивача до складу нового виконавчого комітету селищної ради (пункт 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Необґрунтованим є твердження позивача про «психологічний тиск роботодавця, який проявлявся у пошуку причин для звільнення», що спростовується обставинами справи та приписами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якими врегульовано правовий статус службової особи органу місцевого самоврядування.

Необґрунтованим є й твердження апелянта про те, що сторона позивача ніби то була грубо обмежена судом у процесі доказування, позаяк розгляд справи здійснювався судом на принципах змагальності, з дотриманням норм процесуального права і сторона позивача в процесі не заявляла жодних заяв (заперечень, відводів) щодо дій головуючого. При цьому апелянт не зазначає, яке доказове значення для справи має запис 61-ої сесії Смизької селищної ради від 08 квітня 2020 року, що відбулась після прийняття радою на 57-й сесії рішення про її звільнення з посади.

З огляду на законність рішення ради № 1871 є безпідставними й позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, як і через те, що позивач не увійшла до складу новосформованого виконавчого комітету ради, не пройшла спеціальну перевірку та не складала присягу посадової особи органу місцевого самоврядування, що має суттєве значення у питанні можливості проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування та зайняття посади заступника селищного голови. Тому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 10 Закону України від 7 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування, зокрема, на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, здійснюється шляхом затвердження відповідною радою.

За приписами частини першої статті 20 вказаного Закону, яка визначає підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України...

Як встановлено судом, ОСОБА_1 була прийнята на посаду заступника селищного голови 09 жовтня 2017 року (рішення № 60). Їй присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 5 категорії.

Відповідно до абзацу сьомого статті 14 Закону України № 2493-III від 7 червня 2001 року «Про службу в органах місцевого самоврядування», яка встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, до п`ятої категорії, зокрема, відносяться посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради.

Рішенням Смизької селищної ради (восьмого скликання) № 787 від 17 липня 2018 року «Про розпуск виконавчого комітету селищної ради» було розпущено виконавчий комітет Смизької селищної ради, утворений рішенням селищної ради «Про утворення виконавчого комітету селищної ради об`єднаної територіальної громади» № 8 від 25 серпня 2016 року.

А рішенням Смизької селищної ради (восьмого скликання) № 788 від 17 липня 2018 року «Про утворення виконавчого комітету Смизької селищної ради, визначення його чисельності та затвердження персонального складу» було утворено виконавчий комітет Смизької селищної ради в кількості 13 чоловік.

Рішення Смизької селищної ради восьмого скликання № 794 від 17 липня 2018 року ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника селищного голови за угодою сторін з 17 липня 2018 року.

Проте, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року в адміністративній справі № 1740/2208/18 (яке набрало законної сили 03 січня 2019 року) ОСОБА_1 була поновлена на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради з 18 липня 2018 року.

Рішеннями Смизької селищної ради (восьмого скликання) № 1481 від 07 серпня 2019 року та № 1813 від 11 лютого 2020 року вносились зміни до персонального складу виконавчого комітету Смизької селищної ради.

А 10 березня 2020 року Смизька селищна рада (восьме скликання) прийняла рішення за № 1871 «Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 », яким:

- визнала роботу ОСОБА_1 , заступника селищного голови, незадовільною;

- висловила недовіру ОСОБА_1 , заступнику селищного голови;

- у зв`язку із закінченням строку повноважень попереднього виконавчого комітету селищної ради та відсутністю пропозицій щодо включення ОСОБА_1 до складу нового виконавчого комітету селищної ради,

звільнила ОСОБА_1 з посади заступника селищного голови з 10.03.2020.

Згідно із записом в трудовій книжці ОСОБА_1 вона була звільнена у зв`язку з закінченням строку повноважень виконавчого комітету ради (пункт 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»); підстава Рішення селищної ради за № 1871 від 10.03.2020.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та вважаючи його неправомірним, ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що станом на 11.02.2020 відбулось формування нового складу виконавчого комітету селищної ради, що відповідно до закону є підставою для звільнення позивача з посади заступника селищного голови, при тому, що її не було включено до складу новоутвореного виконавчого комітету селищної ради. Ще з 17 липня 2018 року позивач не мала правових підстав для зайняття посади заступника селищного голови з питань виконавчих органів ради.

Відтак, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, при тому, що в трудовій книжці позивача відсутній запис про складення нею присяги на час вступу на посаду заступника селищного голови, що має суттєве значення у питанні можливості проходження нею служби в органах місцевого самоврядування та можливості її поновлення на посаду заступника селищного голови. Відповідач довів правомірність оскаржуваного рішення від 10 березня 2020 року № 1871 в порядку статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Згідно з преамбулою Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За приписами пункту 3 частини першої статті 26 Закону України № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск.

Відповідно до частин першої - третьої статті 51 Закону України № 280/97-ВР виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.

Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що повноваження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради закінчуються після сформування нового складу виконавчого комітету, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 31 січня 2018 року в справі № 2а/1711/1377/11.

Як видно з матеріалів справи, в період після 17 липня 2018 року і до 10 березня 2020 року повноваження виконавчого комітету Смизької селищної ради не припинялись (як у зв`язку з припиненням повноважень ради, так і не відбулося дострокового розпуску виконавчого комітету, підстави для чого визначені, зокрема, статтею 78 Закону України «Про місцеве самоврядування») і новий склад виконавчого комітету не формувався, що вказує на відсутність підстав для звільнення позивача з посади заступника селищного голови з підстав, передбачених статтею 51 Закону України «Про місцеве самоврядування».

При цьому, рішенням Смизької селищної ради (восьмого скликання) № 1813 від 11 лютого 2020 року лише вносились зміни до персонального складу виконавчого комітету Смизької селищної ради.

Суд першої інстанції помилково ототожнив ці поняття, що мало наслідком невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

З приводу зазначення в оскаржуваному рішення Смизької селищної ради від 10 березня 2020 року № 1871 «Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 » про «відсутність пропозицій щодо включення ОСОБА_1 до складу нового виконавчого комітету селищної ради» колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне наголосити, що законом не передбачено варіативності входження чи не входження заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради до складу виконавчого комітету селищної ради, оскільки згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет, зокрема, селищної ради створюється у складі відповідно селищного голови, заступника селищного голови,..

Тобто, законом визначено, що у випадку наявності у селищного голови одного або кількох заступників, вони є у складі виконавчого комітету селищної ради за посадою в силу закону.

Така позиція відповідає судовій практиці Верховного Суду, який у рішенні від 08 квітня 2020 року в справі № 812/363/18 (провадження № К/9901/58967/18) на підставі аналізу частини третьої статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дійшов висновку, що: законодавець встановлює обов`язок щодо включення до складу виконавчого комітету посади заступника міського голови; особа, яка займає посаду заступника міського голови з питань роботи виконавчих органів ради, має входити до складу виконавчого комітету міської ради за законом в силу займаної посади без отримання згоди останнього на таке включення.

За вимогами частини п?ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, особа, затверджена відповідною місцевою радою на посаду заступника голови (сільського, селищного, міського) з питань діяльності виконавчих органів ради, в силу закону за посадою зобов`язана входити до складу виконавчого комітету такої місцевої ради.

З приводу зазначення в оскаржуваному рішенні про визнання роботи ОСОБА_1 , заступника селищного голови, незадовільною та висловлення їй недовіри, колегія суддів зазначає, що згідно з матеріалами справи, звіт про роботу заступника селищного голови ОСОБА_1 не заслуховувався.

Також Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про службу в органах місцевого самоврядування» не передбачено висловлення «недовіри» заступнику селищного голови.

Тільки пункт 10 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» містить норму щодо виключної компетенції сільських, селищних, міських рад приймати рішення про недовіру сільському, селищному, міському голові.

Крім того, вказані підстави - визнання роботи ОСОБА_1 , заступника селищного голови, незадовільною та висловлення їй недовіри - не зазначені в трудовій книжці як підстави для звільнення; вказане також підтвердив в судовому засіданні й представник відповідача.

А рішення Смизької селищної ради (восьмого скликання) від 17 липня 2018 р. № 787 «Про розпуск виконавчого комітету селищної ради» та № 788 «Про утворення виконавчого комітету Смизької селищної ради, визначення його чисельності та затвердження персонального складу» не можуть бути враховані як підстава для звільнення позивача, з огляду на вищевказане рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року в адміністративній справі № 1740/2208/18.

Що стосується покликань відповідача на те, що ОСОБА_1 не пройшла спеціальну перевірку та не складала присягу посадової особи органу місцевого самоврядування, що є перешкодою для зайняття нею посади заступника селищного голови, колегія суддів зазначає, що такі обставини не були вказані в оскаржуваному рішенні селищної ради як підстави для її звільнення, а тому колегія суддів відхиляє ці доводи як безпідставні.

Вказане відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) має наслідком поновлення позивача на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, згідно з частинами першою, другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Першим реченням частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до підпункту «з» пункту 1 якого цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується також у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до абзаців третього, четвертого пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна заробітна плата працівника.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

При цьому, кількість робочих днів вимушеного прогулу розраховується з наступного дня після звільнення по день ухвалення судом рішення про поновлення особи на посаді і складає 335 днів (15 + 21+ 19 + 20 + 23 + 20 + 22 + 21 + 21 + 22 + 19 + 20 + 22 + 22 + 18 + 20 + 10 = 335).

Крім того, положеннями розділом ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні, лікарняні та матеріальна допомога (в т.ч. й матеріальна допомога на оздоровлення) (підпункт «б» пункту 4 та абзац дев`ятнадцятий пункту 4 Порядку № 100).

Позаяк в справі відсутні вихідні дані, які підлягають врахуванню при визначенні середньоденного заробітку позивача, суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за правилами, закріпленими у Порядку № 100.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року в адміністративній справі № 460/5891/20 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області «Про діяльність заступника селищного голови Приходович А.А.» № 1871 від 10 березня 2020 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області з 11 березня 2020 року.

Стягнути зі Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2020 року по 14 липня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 23.07.2021