Справа № 540/2065/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2065/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 09.03.2021 року № 0-2103, зобов`язання вчинити певні дії; стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати Податкове повідомлення-рішення від 09.03.2021 № 0-2103 ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі протиправним та скасувати його;

- зобов`язати ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Державної податкової служби України (далі - відповідач, ГУ ДПС) внести зміни до даних АІС "Податковий блок" за гр. ОСОБА_1 та видалити інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме той факт, що ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65.50 кв.м;

- стягнути на користь позивача ОСОБА_1 з ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Державної податкової служби України грошову компенсацію в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за завдану ним моральну шкоду.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 виховує шістьох дітей, має статус багатодітної матері та відповідні пільги, зокрема, передбачені пп.266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) щодо звільнення від сплати податку за об`єкти житлової нерухомості.

Незважаючи на це, відповідачем приймались податкові повідомлення-рішення, якими визначалось зобов`язання щодо сплати податку за нерухоме майно. З метою врегулювання спору позивачка зверталась до податкового органу з запитами, з відповіді на які їй стало відомо про наявність у контролюючого органу інформації, яка, з її слів, не відповідає дійсності, а саме, щодо перебування у власності позивачки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка вважає, що наведена інформація в контролюючого органу має негативні наслідки в вигляді нарахування податку на нерухомість, отже підлягає виключенню з баз даних податкового органу.

Також в позові ОСОБА_1 зазначає, що відповідачу відомо про наявність в неї пільг, оскільки податкові повідомлення-рішення за 2019 рік були скасовані ГУ ДПС самостійно. Однак, в скасуванні податкового повідомлення-рішення від 09.03.2021 року №0-2103 ГУ ДПС відмовило, що, в силу наведених вище аргументі,в позивачка вважає протиправним.

Крім наведеного, ОСОБА_1 стверджує, що тривалі протиправні дії відповідача щодо нарахування їй податку на нерухоме майно завдають постійних душевних переживань, стресів і страждань, а тому просить призначити з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.

Керуючись викладеним, позивачка просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 18.05.2021 року провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

08.06.2021 року відповідачем надано відзив на позов, згідно якого заявлених позовних вимог відповідач не визнає, зазначає, що відповідно даних АІС "Податковий блок" за позивачкою рахується нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 22,2 кв.м. Відповідно рішення Херсонської міської ради від 23.03.2017 року №571 для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб та розташовані на території м. Херсона, на 2020 рік встановлена ставка 0,25 % від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 09.03.2021 №0194369 на суму 240,28 грн прийнято в спосіб та у порядку, передбаченому законом.

На підставі наведеного ГУ ДПС просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

10.06.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка зазначає, що відзив містить лише аргументи стосовно позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.03.2021 року №0194369 на суму 240,28 грн, інші підстави позову відповідачем не прокоментовані.

Наполягаючи на наявності моральної шкоди тривалим порушенням прав, позивачка просить задовольнити позов.

Згідно ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

В даному конкретному випадку через перебування судді Ковбій О.В. в щорічній відпустці, рішення прийнято після виходу судді з такої відпустки.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача та відповідь на відзив, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою, громадянкою, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

З наданих позивачкою копій рішень податкового органу вбачається, що відносно неї приймались, зокрема, наступні такі податкові повідомлення - рішення:

- від 19.08.2019 року №0-2103 на суму 3570,36 грн, яким позивачці визначено зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" за 2018 рік;

- від 05.05.2020 року №0-2103 на суму 1200,57 грн, яким позивачці визначено зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" за 2019 рік;

- від 12.11.2020 року №0-2103 на суму 1200,57 грн, яким позивачці визначено зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" за 2019 рік;

- від 25.11.2020 року №0-2103 на суму 219,62 грн, яким позивачці визначено зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" за 2019 рік;

- від 26.11.2020 року №0-2103 на суму 231,60 грн, яким позивачці визначено зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості" за 2019 рік;

- від 09.03.2021 року №0-2103 на суму 240,28 грн, яким позивачці визначено зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" за 2020 рік.

Перелічені податкові повідомлення-рішення позивачка вважає протиправними в силу наявності в неї пільг, передбачених законодавством для багатодітних сімей, а саме приписами пп. "л" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, а також через включення до об`єктів оподаткування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка їй не належить. Однак в рамках даної справи оскаржено лише податкове повідомлення-рішення від 09.03.2021 року №0-2103 на суму 240,28 грн.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з запитами, в яких просила скасувати, зокрема, наведені податкові повідомлення-рішення, внаслідок чого, з її слів рішення за 2019 рік скасовані.

Разом з тим, в листі від 26.04.2021 року №3563/14/21-22-24-02 ГУ ДПС повідомило, що податкове повідомлення-рішення від 09.03.2021 року №0-2103, яким позивачці визначено зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" за 2020 рік

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням та стверджуючи про понесення моральної шкоди, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд виходить з положень ч.2 ст. 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункту 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо).

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПКУ ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюються відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, на території якого перебуває таке майно.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2-1 ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать, зокрема, податок на майно.

Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Аналіз наведених правових норм показав, що встановлення місцевого податку, у тому числі, на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також розмір ставки відповідного податку належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, повноваження у цій сфері якого розповсюджуються на відповідну адміністративно-територіальну одиницю.

В межах максимально допустимої законом ставки податку на нерухоме майне, відмінне від земельної ділянки, органом місцевого самоврядування визначаються ставки податку стосовно окремого нерухомого майна з урахуванням його типу та місця розташування.

Вищенаведені правові норми кореспондуються із приписами п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №280/97-ВР, згідно яких виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

30.06.2015 року Херсонською міською радою прийнято рішення № 1935 "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розташоване на території м. Херсона".

Рішенням Херсонської міської ради від 23.03.2017 № 571 "Про внесення змін до рішення Херсонської міської ради від 30.06.2015 № 1935 "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розташоване на території м. Херсона" щодо визначення ставок податку" внесено зміни до рішення міської ради від 30.06.2015 № 1935 "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розташоване на території м. Херсона", визначивши ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розташоване на території м. Херсона, відповідно до додатка до цього рішення, а саме 0,25 відсотку розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування, тобто 11,81грн (4723,00 грн (мінімальна з/пл. станом на 01.01.2020 року)*0,25%=11,8075 грн).

На даному етапі суд вважає за доцільне звернути увагу позивачки на те, що законодавець на загальнодержавному рівні та орган місцевого самоврядуванні на місцевому рівні розрізняють два види податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: податок з житлової нерухомості та податок з нежитлової нерухомості.

Як вбачається з податкового повідомлення рішення від 09.03.2021 року №0-2103 на суму 240,28 грн, ним визначено зобов`язання за податком з нежитлової нерухомості.

Відповідно положень підпункту "л" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України на який посилається позивачка як на підставу звільнення її від обов`язку сплати податків з нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, не є об`єктом оподаткування: об`єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім`ям, у яких виховується п`ять та більше дітей.

З аналізу наведеного положення ПК України вбачається, що позивачка як матір багатодітної сім`ї має пільги щодо сплати податків з житлової нерухомості, пільги щодо сплати податку з нежитлової нерухомості ані нормами ПК України, ані рішенням Херсонської міської ради від 23.03.2017 № 571 не передбачені для такої категорії громадян.

Отже, ОСОБА_1 має обов`язок щодо сплати податків з нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки за об`єктами нежитлової нерухомості на загальних підставах.

Відповідно наданої ГУ ДПС інформаційної довідки від 07.06.2021 року №260263498, а також інформаційної довідки №267300738 від 23.07.2021 року, отриманої на запит суду, позивачці на праві приватної власності належить об`єкт нежитлової нерухомості - нежиле приміщення, загальною площею 22,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно вищенаведеного розрахунку ставка податку за 1 кв.м бази нежитлової нерухомості в м. Херсон становить 11,8075 грн. В березні 2020 року в зв`язку з введеними в країні карантинними заходами об`єкти нежитлової нерухомості виключались з об`єктів оподаткування. Тобто, податкове зобов`язання визначається за 11 місяців 2020 року та становить суму в 240,28 грн (22,2 кв.м*11,8075 грн/12міс.*11міс=240,28 грн).

Отже податкове зобов`язання, визначене в податковому повідомленні рішенні від 09.03.2021 року №0-2103 на суму 240,28 грн є правильним.

Таким чином, підстави для його скасування відсутні. Отже, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивачки про зобов`язання ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Державної податкової служби України внести зміни до даних АІС "Податковий блок" за гр. ОСОБА_1 та видалити інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме той факт, що ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65.50 кв.м суд зазначає наступне.

Так, отриманою судом на власний запит інформаційною довідкою №267299860 підтверджено, що об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 позивачці не належить. Позивачка є лише суб`єктом обтяження даної нерухомості на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 20.03.2019 року по справі №766/13054/16-ц.

Разом з тим, суд зазначає, що частиною другою статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже з наведеної норми Конституції України вбачається, що судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права.

В свою чергу, неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в частині першій статті 5 КАС України , який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Так, адміністративному суду підсудні спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).

Виходячи з положень даної норми, предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами роз`яснення.

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Також, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постановах №820/7754/13-а від 22.08.2018 р., №804/14087/13-а від 08.08.2018 р., №826/19174/13-а від 16.05.2018 р., №806/5710/14 від 23.05.2018 р., №804/9932/14 від 16.05.2018 р., №813/8411/13-а від 25.04.2018 р. підтримав позицію, сформовану ВСУ у постановах №21-99а15 від 03.11.2015 р., №2479а15 від 10.11.2015 р. та №2944а15 від 17.11.2015 р., зазначивши:

"Дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків зі збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку. Це однаково стосується і дій податкового органу щодо внесення такої інформації до наявних інформаційних систем. Таким чином, інформація, внесена до інформаційних систем контролюючих органів, є відображенням дій працівників контролюючих органів, а тому не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі збирання такої інформації не визнані протиправними у встановленому порядку".

Таким чином, сама по собі наявність в базах даних контролюючого органу інформації відносно особи не порушує прав такої особи до тих пір поки вона не використана податковим органом при прийнятті відносно особи юридично значимих рішень.

В даному конкретному випадку, як самостійно визнається позивачкою, всі податкові повідомлення-рішення, які визначали її зобов`язання зі сплати податку з нерухомого майна відмінного від земельної ділянки за об`єктом оподаткування: житлова нерухомість (до яких було можливо включити зобов`язання за спірною квартирою) скасовані ГУ ДПС самостійно. А тому, існування в базах даних податкового органу інформації щодо належності ОСОБА_3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 не створює для неї будь-яких правових наслідків.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність об`єкту судового захисту в межах спірних правовідносин.

Сторони не надали доказів того, що наразі інформації щодо належності позивачці названої вище квартири реалізована в будь-якому рішенні контролюючого органу та призвела до певних наслідків для позивачки.

Щодо позовних вимог про відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, суд зазначає таке.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно статті 80 Закону України "Про державну службу" матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Також, ч.5 ст.21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

В даному випадку, оскаржене в рамках справи податкове повідомлення-рішення від 09.03.2021 № 0-2103 визнано судом правомірним, інші вимоги також визнані необґрунтованими. Отже, в даній справі вини в межах заявлених позовних вимог вини відповідача не встановлено, що виключає призначення позивачці відшкодування моральної шкоди. Стосовно ж її аргументів про понесення моральних страждань за дій відповідача, які не оскаржені в рамках даного позову, суд зазначає, що адміністративним судом розглядаються виключно вимоги про відшкодування шкоди якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, в іншому випадку такі вимоги розглядаються в порядку цивільного або господарського судочинства.

На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача грошової компенсації в сумі 1000,00 грн за моральну шкоду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 111031101