Справа № 640/13451/21
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 р. Справа№640/13451/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Сафронової Ю.Л., (представники сторін у судове засідання не з`явились), розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Фонду державного майна України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фонд державного майна України (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Яковенко В.М. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23.04.2021 року виконавче провадження № 64933094 про накладення штрафу за невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

В обґрунтування позову позивач зазначив про протиправність дій відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу за невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі №200/10462/20, оскільки 23 березня 2021 року ним було подано до вказаного суду заяву про роз`яснення рішення, про що було повідомлено відповідача листом від 09 березня 2021 року №10-25-4878.

Проте, незважаючи на те, що звернення до суду із заявою про роз`яснення рішення, відповідно до положень частини четвертої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для зупинення перебігу строку, встановленого судом для виконання судового рішення, 23 квітня 2021 року відповідачем винесено постанову про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5 100,00 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 64933094 з виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 03.03.2021 по справі № 200/10462/20-а про зобов`язання Фонд державного майна України негайно поновити з 31 жовтня 2020 року ОСОБА_1 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганських областях.

Вказує, що 24.03.2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на те, що станом на 12.04.2021 наявні поважні підстави для застосування до боржника штрафу, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, якою на Фонд державного майна України накладено штраф у в сумі 5100 грн. та встановлено десятиденний термін для виконання рішення суду.

Відповідач вважає, що оскільки рішення суду не виконане, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі та зобов`язано виконати рішення суду протягом трьох робочих днів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року прийнято позовну заяву Фонду державного майна України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови та відкрито провадження в адміністративній справі № 640/13451/21 і призначено її розгляд на 26 липня 2021 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розгляд даної справи здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 11 КАС України.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до відомостей програмного забезпечення "Діловодства спеціалізованого суду" та з матеріалів справи встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі №200/10462/20 - а адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду державного майна України задоволено частково.

Визнано протиправними і скасовано наказ Фонду державного майна України "Про звільнення ОСОБА_1 " від 2 листопада 2020 року №408-р.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях з 31 жовтня 2020 року.

Присуджено до стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2020 року у розмірі 140 579,28 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі №200/10462/20-а у задоволенні клопотання Фонду державного майна України про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - відмовлено.

У задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання - відмовлено.

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Фонду державного майна України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, б. 18/9, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в сумі 4 200 грн.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі №200/10462/20-а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року та додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі № 200/10462/20-а залишено без змін.

03 березня 2021 року Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №200/10462/20-а в частині негайного виконання рішення суду від 16 лютого 2021 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях з 31 жовтня 2020 року.

24 березня 2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64933094, якою зобов`язано боржника негайно виконати рішення суду.

12 квітня 2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про накладення штрафу на Фонд державного майна України за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 5 100,00 грн. та встановлено новий триденний строк для виконання рішення суду.

23 квітня 2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем винесено постанову про накладення штрафу на Фонд державного майна України за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 10200,00 грн. та встановлено новий триденний строк для виконання рішення суду

Не погоджуючись із зазначеною постановою відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Приписами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи суд зазначає про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього рішенням суду зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення). У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду - тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З аналізу вищезазначених норм видно, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2019 року по справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року по справі №686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року по справі № 420/70/19 та відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

При цьому, поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 821/1568/16.

Крім того, у контексті наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, суд зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Суд також зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Крім того, за приписами Закону України «Про виконавче провадження» обов`язок щодо повідомлення державного виконавця про наявність поважних причин про неможливість виконання рішення суду, а також повідомлення про факт виконання такого рішення покладено саме на боржника виконавчого провадження.

З матеріалів справи судом встановлено, що 29.03.2021 року голова Фонду державного майна України звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі №200/10462/20.

Також, Фонд державного майна України листами №10-50-7470 від 02 квітня 2021 року, №10-50-7654 від 06.04.2021 року, повідомив Міністерство юстиції України та листами № 10-50-8925 і № №10-50-9078 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, серед іншого, про те, що фактично наразі рішення Донецького окружного адміністративного суду міста Києва не виконано у зв`язку з поданням заяви про роз`яснення рішення суду, що, на думку позивача, згідно з частиною четвертою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України: "є підставою для зупинення перебігу строку, встановленого судом для виконання судового рішення".

Отже, причиною невиконання позивачем вказаного рішення суду та виконавчого документу вказано саме подання позивачем заяви про роз`яснення рішення суду про що ним повідомлено відповідачу.

Проте, суд зазначає про те, що подання заяви про роз`яснення рішення саме по собі не є поважною причиною невиконання судового рішення та не є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч.4 ст. 254 КАС України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Суд зазначає про те, що вказана норма не надає боржнику права не виконувати рішення суду, а лише зупиняє для нього перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення та встановлює зупинення перебігу строку протягом якого стягувач може подати судове рішення до примусового виконання.

Проте, суд звертає увагу позивача на те, що жодних строків виконання судового рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі №200/10462/20 у ньому встановлено не було.

Більше того, у резолютивній частині вказаного рішення зазначено про те, що воно підлягає негайному виконанню у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Враховуючи викладене, вказана позивачем підстава невиконання судового рішення не є поважною.

Також суд зауважує, що за змістом статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) звернення боржника із заявою про роз`яснення судового рішення не є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов

Враховуючи викладене, у зв`язку з невиконанням позивачем (боржником) обов`язків, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було правомірно прийнято спірну постанову від 23 квітня 2021 року про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 10200,00 грн.

Інших підстав, які б свідчили про неправомірність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування позивачем не зазначено та судом не встановлено.

З огляду на викладене, позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Фонду державного майна України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Повне судове рішення складене 26 липня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.І. Бабіч