Справа № 360/1229/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

06 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1229/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Пономарьової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач І), Командира військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач ІІ), з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2020 №1559 «За результатами службового розслідування» в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби через службову невідповідність, сержанта ОСОБА_1 , командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення З механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2021 № 3-РС в частині звільнення в запас відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність) сержанта ОСОБА_1 командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2021 №11 в частині виключення сержанта ОСОБА_1 , командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення;

- поновити на службі ОСОБА_1 на посаді командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 06.01.2021;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.01.2021 по 12.03.2021 в сумі 64 782,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.05.2020 між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського, сержантського, старшинського складу строком на три роки. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.05.2020 №116-РС, сержант ОСОБА_1 призначений на посаду старший стрілець 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Також, з 07.05.2020 позивача зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, та з 07.05.2020 він справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Вказане підтверджується Витягом із наказу командира військової частини від 07.05.2020 №135. У подальшому ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

На підставі вказаного Протоколу ДНК2/3990 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП від 19.12.2020 за результатами службового розслідування було видано наказ від 31.12.2020 № 1559 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю та наказ від 05.01.2021 №3-РС (по особовому складу) про звільнення позивача з вказаних підстав. Також за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2021 №11позивача з 11 січня 2021 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 12.01.2021.

Позивач зазначає, що зазначені накази йому не вручалось та не повідомлялось про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Також у встановленому порядку не було зафіксовано, в чому полягали неправомірні дії позивача, зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, вина військовослужбовця, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які були порушено, причини та умови, що сприяли правопорушенню.

Оскаржувані накази також, не містять інформації, в чому саме полягає службова невідповідність Позивача, а тому факти вчинення порушення позивачем військової дисципліни з боку позивача не підтверджений належним чином. З огляду на викладене є підстави для визнання протиправним та скасування наказу №1559 від 31.12.2020 (за результатами службового розслідування) в частині, що стосується ОСОБА_1 . Враховуючи, що накази командира військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2021 року №3-РС (та наказ від 11.01.2021 №11 є похідними від наказу №1559 від 31.12.2020 (за результатами службового розслідування), тому - вони також є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, до канцелярії суду надав відзив на позовну заяву від 17.04.2021 № 337-1704/юр, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.59-66).

Відповідно до протоколу ДНК-2/3990 від 19.12.2020 на сержанта ОСОБА_1 було зафіксовано адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. В протоколі позивач зазначив, що він не згодний з протоколом, оскільки перебував на відпочинку після чергування, випив слабоалкогольний напій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1513 від 21.12.2020 було призначено службове розслідування за фактом вживання алкогольних напоїв сержантом ОСОБА_1 . Поясненнями командирів позивача підтверджено, що 18.12.2020 близько 18:30 год. під час перевірки нарядів було виявлено в стані алкогольного сп`яніння сержанта ОСОБА_1 , якого було забрано для проведення засвідчення на наявність алкоголю в організмі. Позивач відмовився від дачі пояснень. Актом медичного огляду № 1586 від 18.12.2020 було встановлено, що вміст алкоголю в крові становить 0,38 проміле.

Відповідач зазначив, що до позивача неодноразово були застосовані дисциплінарні стягнення, які відображені у витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_1 «За підсумками стану військової дисципліни та правопорядку у грудні 2020 року військової частини НОМЕР_1 та заходи щодо її зміцнення» № 1560 від 31.12.2020.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2020 № 1559 за результатами службового розслідування за фактом вживання алкогольних напоїв, на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення на підставі п. «ж» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України - «звільнення з військової служби через службову невідповідність». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 11 від 11.01.2021 року сержанта ОСОБА_1 , командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 3-РС від 05.01.2021 у запас відповідно до підпункту д пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (через службову невідповідність), вважати таким, що справи та посаду здав, і направити для зарахування на військовий облік до Індустріального РТЦК та СП Дніпропетровської області.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області у справі № 221/8285/20 від 01.03.2021 на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності, оголошено усне зауваження. Однак, в описовій частині постанови суд зазначає, що вина ОСОБА_3 доведена протоколом про адміністративне правопорушення, рапортами військовослужбовців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які приїхали ввечері 18.12.2020 в розташування базового табору військової частини НОМЕР_1 , побачили ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння зі зброєю в руках та потім супроводжували його на освідування на стан алкогольного сп`яніння.

Тому відповідач вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в повному обсязі.

05.05.2021 від позивача на адресу суду за вх. № 15723/2021 надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 124-131) та письмові пояснення у справі (а.с. 167-172).

Ухвалою від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 38-39).

Ухвалою від 17.05.2021 відкладено підготовче засідання (а.с. 156).

Ухвалою суду від 03.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 163).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується копіями військового квитка та посвідчення серії НОМЕР_4 від 24.12.2020 (а.с.21-30).

07.05.2020 між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського, сержантського, старшинського складу строком на три роки (а.с.10-13).

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 07.05.2020 № 135 сержанта ОСОБА_1 , призначеного на посаду старшого стрільця з механізованого відділення 1 механізованого взводу з механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (373) ВОС-100868А, який прибув з Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро, з 07.05.2020 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.9).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1513 від 21.12.2020 на підставі рапорту №2/19048 від 19.12.2020 було призначено службове розслідування за фактом вживання алкогольних напоїв сержантом ОСОБА_1 (а.с. 80).

В акті службового розслідування від 30.12.2020 зазначено, що 18.12.2020 близько 18:30 год. на території ВОП «Серпень», розташованого поблизу с. Гранітне Волновахського району Донецької області було виявлено в стані алкогольного сп`яніння сержанта ОСОБА_1 , якого було забрано для проведення засвідчення на наявність алкоголю в організмі (а.с. 81-90).

Позивач відмовився від дачі пояснень, акт про відмову від дачі пояснень не складався (а.с.114).

Актом медичного огляду № 1586 від 18.12.2020, що складений о 23.00, було встановлено, що вміст алкоголю в крові становить 0,38 проміле. В акті зазначено відомості про останнє вжиття алкоголю 150 г горілки, однак не зазначено, яким чином встановлені такі відомості. В той же час в акті зафіксовано, що позивач під час огляду мав охайний зовнішній вигляд, адекватну поведінку, орієнтувався на місці, мова не порушена. Акт огляду складено та підписано не лікарем-наркологом, а молодшим лейтенантом медичної служби Кліменковою, підпис вказаної посадової особи не завірено печаткою, її повноваження на проведення огляду та складання такого акту відповідачем не підтверджені (а.с. 112-113).

З зазначених вище підстав суд визнає Акт медичного огляду № 1586 від 18.12.2020 неналежним та недостовірним доказом у справі відповідно до вимог ст. ст. 73,75 КАС України.

Крім того, оцінка цьому акту як неналежному доказу надана також і Постановою Волноваського районного суду Донецької області у справі № 221/8285/20 від 01.03.2021, оскільки (а.с.119-122).

В зазначеній постанові прямо вказано про те, що акт № 1586 від 18.12.2020 визнано судом неналежним доказом з тих підстав, що медичний огляд позивача проведено з порушенням вимог ч.4 ст.266 КУпАП (в чинній станом на час огляду редакції), тобто після спливу двох годин після виявлення, що вказує на недійсність такого акту згідно з вимогами ч.5 ст.266 КУпАП. Тому при розгляді цієї адміністративної справи суд не знаходить підстав для преюдиції при визначенні питання, чи мали місце дії позивача (перебування в стані алкогольного сп`яніння на території військової частини), оскільки суд не має повноважень встановлювати будь-які обставини на підставі неналежних доказів ( ч.4 ст.73, ч.1 ст.74, ч.6 ст.78 КАС України.).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1559 від 31.12.2020 за результатами службового розслідування за фактом вживання алкогольних напоїв на сержанта ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення на підставі п. «ж» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України - «звільнення з військової служби через службову невідповідність» (а.с. 101-108).

Однак, ані акт службового розслідування, ані наказ № 1559 від 31.12.2020 не містять відомостей про те, чи перебував позивач на відпочинку під час виявлення його в нетверезому стані чи виконував в такому стані обов`язки служби, чи мав при собі зброю. Рапорти та пояснення військовослужбовців, що знаходяться в матеріалах службового розслідування містять суперечливі відомості щодо цих обставин. Встановлення цих обставин є необхідним для визначення ступеню суспільної небезпеки такого правопорушення, ступеню вини та тяжкості правопорушення.

Як вбачається з акту службового розслідування та наказу про застосування дисциплінарного стягнення № 1559 від 31.12.2020 до позивача неодноразово були застосовані дисциплінарні стягнення, а саме:

11.08.2020 командиром 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 оголошено дисциплінарне стягнення «ДОГАНА» за недбале ставлення до виконання службових обов`язків;

05.10.2020 командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 оголошено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» за порушення субординації;

18.12.2020 року командиром 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 оголошено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» за порушення субординації;

18.12.2020 року командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 оголошено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» за низьку виконавчу дисципліну;

19.12.2020 року командиром 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 оголошено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» за недбале ставлення до виконання службових обов`язків.

Однак, ані акт службового розслідування, ані наказ № 1559 від 31.12.2020 не містять відомостей про номери наказів чи інших розпорядчих документів цих посадових осіб про застосування до позивача дисциплінарних стягнень, а також посилання на нормативні акти, які передбачають наявність в них повноважень накладати на позивача дисциплінарні стягнення.

Відповідачем суду надано як доказ застосування до позивача інших дисциплінарних стягнень - копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 «За підсумками стану військової дисципліни та правопорядку у грудні 2020 року військової частини НОМЕР_1 та заходи щодо її зміцнення» № 1560 від 31.12.2020 (а.с.109).

В пункті 5 вказаного наказу № 1560 від 31.12.2020 за підсумками стану військової дисципліни в підрозділах та аналізу дисциплінарної практики командирів прийняті рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності на підставі ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_1

- за порушення дисципліни: «СУВОРА ДОГАНА» від 18.12.2020 - за порушення субординації; «ДОГАНА» від 18.12.2020 - за низьку виконавчу дисципліну; «СУВОРА ДОГАНА» від 19.12.2020 - за недбале ставлення до виконання службових обов`язків (п.п. 5.1);

- за адміністративні правопорушення «СУВОРА ДОГАНА» за перебування в стані алкогольного оп`яніння під час виконання службових обов`язків згідно з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення ДНК-2/3990 від 19.12.2020 (п.п. 5.2).

Таким чином, вказані дисциплінарні стягнення на підставі наказу № 1560 від 31.12.2020 застосовані до позивача відповідачем після застосування до нього стягнення у вигляді звільнення за наказом № 1559 від 31.12.2020. При цьому його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вказані в наказі № 1560 від 31.12.2020 як дисциплінарні, так і адміністративні правопорушення, без проведення службових розслідувань за вказаними фактами, що свідчить про грубе порушення вимог чинного законодавства щодо порядку та підстав застосування дисциплінарних стягнень, принципам презумпції невинуватості, притягнення особи до одного виду відповідальності за вчинення одного правопорушення (ст.61 Конституції України). Тому суд визнає наказ № 1560 від 31.12.2020 недостовірним та неналежним доказом у справі (ст.ст.73, 75 КАС України).

В наказі № 1559 від 31.12.2020 також зазначено, що причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста недисциплінованість та низькі морально-ділові якості, особиста відповідальність, низька військова дисципліна та моральна слабкість, нездатність свято і непорушно додержуватися Конституції України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

В той же час в матеріалах службового розслідування наявна службова характеристика позивача, відповідно до якої сержант ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо, як військовослужбовець, який точно і вчасно виконує покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання. Підтримує особовий склад, озброєння та техніку відділення в постійній бойовій готовності. У виконанні завдань, покладених на нього, інколи потребує постійного контролю з боку командирів (начальників), вкрай рідко схильний до проявів розумної ініціативи. На критику та зауваження реагує спокійно, проте, недоліки на які йому вказують усуває повільно, інколи робить правильні висновки з помилок. Має середню стійкість до перенесення несприятливих обставин, по різному поводиться в кризових ситуаціях. В цілому не має проявів ганебної поведінки, проте зразкового прикладу оточуючим не подає, не схильний до порушення статутних норм та правил несення служби чи громадської моралі. Фізично підготовлений достатньо, в стройовому відношенні зібраний, стан здоров`я в цілому має добрий. Висновок: займаній посаді відповідає (а.с.95).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 3-РС від 05.01.2021 сержанта ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) (а.с. 76).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 11 від 11.01.2021 сержанта ОСОБА_1 звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №3-РС від 05.01.2021 у запас відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність), з 11 січня 2021, виключити із списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 75).

Доказів ознайомлення позивача з жодним із вказаних наказів відповідач суду не надав, отже строк звернення до суду для їх оскарження позивачем не порушено.

Відповідно до довідки № 127/ФЕС від 13.02.2021 грошове забезпечення позивача за останні два календарних місяці служби, що передували звільненню складає: за листопад 2020 року 32903,73 грн (30 календарних днів), за грудень 2020 року 32958,83 грн (31 календарних днів) (а.с. 19).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232-XII) військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Згідно з частиною четвертою статті 19 Закону № 2232-XII форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина третя статті 24 Закону № 2232-XII).

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): через службову невідповідність (підпункт д); у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (підпункт ж).

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина сьома статті 26 Закону № 2232-XII).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частинами першою, третьою статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно з частинами першою, другою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, шо на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини першої статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (частина сьома статті 85 Дисциплінарного статуту).

Частинами першою та другою статті 86 Дисциплінарного статуту визначено, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці (стаття 96 Дисциплінарного статуту).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут).

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 5 Статуту).

Статтею 6 Статуту визначено, що внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.

Згідно зі статтею 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 241 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Кожний командир (начальник) зобов`язаний забезпечити у підпорядкованій йому частині (підрозділі) додержання військовослужбовцями правил особистої і громадської гігієни.

З вищевикладеного слідує, що підставою для накладення дисциплінарного стягнення є порушення військовослужбовцем військової дисципліни, що полягає, зокрема у розпиванні алкогольних напоїв, перебуванні у нетверезому стані на території військової частини тощо.

Порядок підтвердження вчинення військовослужбовцями адміністративного правопорушення відповідальність за вчинення якого передбаченого ч. 3 ст. 173-20 КУпАП встановлено пунктом 8 розділу ІІ Інструкції з оформлення в національній гвардії України матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 23.08.2017 року №726, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 вересня 2017 року за № 1166/31034 (далі Інструкція). Згідно неї, у разі виявлення факту виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби у нетверезому стані для підтвердження вчинення військовослужбовцем військового адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено статтею 172-20 КУпАП, посадова особа з відповідним письмовим направленням направляє його в супроводі двох представників військової частини (підрозділу) до закладу охорони здоров`я для отримання висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (Інструкції № 1452/735).

Згідно з вимогами пунктів 3, 6 розділу І Інструкції № 1452/735

- ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці;

- Огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Частинами першою та третьою статті 172-20 КУпАП визначено, що розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння - тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до п`яти діб.

Згідно з частиною шостою статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З зазначених вище підстав суд дійшов висновку, що в ході службового розслідування не були встановлені та підтверджені належними доказами факт вчинення дисциплінарного правопорушення позивачем у вигляді вживання спиртних напоїв під час виконання обов`язків військової служби, перебування в нетверезому стані на території військової частини, неодноразового порушення службової дисципліни як підстав для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за службову невідповідність.

Таким чином, у зв`язку з недоведеністю факту порушення позивачем військової дисципліни, судом встановлено, що на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення накладено безпідставно. Відповідно й подальше виконання накладеного дисциплінарного стягнення є безпідставним.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення Бендерський проти України, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки відсутність в діях позивача недоведеність факту вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення є безумовною підставою для визнання протиправним та скасування оскарженого дисциплінарного наказу, а також оскаржених наказів, що прийняті на його реалізацію.

Зважаючи на вищевикладене, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як наслідок задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування наказів про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, його подальшу реалізацію, тобто звільнення позивача з військової служби без законних підстав, задоволенню підлягає й похідна позовна вимога про поновлення позивача на посаді, з якої відбулося його незаконне звільнення, а також стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт л пункту 1 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення є Порядок № 260, пунктом 7 розділу І якого, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років) та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія).

За загальним правилом суд при винесенні рішенні про поновлення особи на роботі (службі) має одночасно прийняти рішення про виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, здійснивши відповідний розрахунок належної до виплати суми.

Згідно з довідкою-розрахунком відповідача від 13.02.2021 № 127/ФЕС (а.с.19) грошове забезпечення позивача, з якого обчислюється його середньоденне грошове забезпечення за останні 2 повні календарні місяці служби, що передують звільненню, складає: за листопад 2020 року 32903,73 грн; за грудень 2020 року 32958,83 грн, разом 65862,56 грн, загальна сума грошового забезпечення за два останні місяці перед звільненням позивача складає: 65862,56 грн.

За листопад та грудень 2020 року грошове забезпечення нараховане позивачу за 61 календарний день (за листопад 2020 року 30 календарних дні, за грудень 2020 року 31 календарний день).

Середньоденне грошове забезпечення позивача складає: 65862,56 грн : 61 календарний день = 1079,71 грн.

День звільнення позивача (виключення зі списків особового складу військової частини) - 12.01.2021 згідно з наказом від 11.01.2021 №11 вважається останнім днем служби. Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні складає з 13.01.2021 по 06.07.2021 та становить 175 календарних днів.

Середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.01.2021 по 06.07.2021, яке належить стягнути на користь позивача, складає: 1079,71 грн х 175 календарних дні = 188949 грн.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з пунктами 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Зважаючи на вказані вище положення, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді командира бойової машини командира 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 13.01.2021 (наступного дня після звільнення), а також стягнення грошового забезпечення за один місяць ( 1079,71 грн х 30 = 32391,30 грн) підлягає негайному виконанню.

Тому суд дійшов висновку, що позов у даній справі поданий з дотриманням тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ Про судовий збір від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), Командира військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2020 №1559 «За результатами службового розслідування» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2021 № 3-РС в частині звільнення в запас відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність) ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2021 №11 в частині виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення - з 12.01.2021.

Поновити ОСОБА_1 на посаді командира бойової машини командира З механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 - з 13.01.2021.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.01.2021 по 06.07.2021 в сумі 188949 (сто вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок дев`ять гривень) 25 копійок з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі за один місяць в розмірі 32391 (тридцять дві тисячі триста дев`яносто одна гривня) 30 копійок з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16 липня 2021 року.

Суддя В.С. Шембелян