Справа № 640/20664/21
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

26 липня 2021 року м. Київ № 640/20664/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України,

Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України,

Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

м. Київ)

третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи»»

про визнання протиправним подання від 31.03.2021, рішення від 18.06.2021 №3,

наказів від 30.06.2021 №2344/5 та від 26.05.2021 №1877/5,

зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі-заявник) з позовною заявою до Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Подання Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 31.03.2021 № 1536/6.2-21 щодо анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю;

- визнати протиправним та скасувати Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 18.06.2021 №3 про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю за № 7341 видано Міністерством юстиції України 14 травня 2009 року (повторне від 10 жовтня 2016 року) на ім`я ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 30.06.2021 №2344/5 «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 26.05.2021 №1877/5 в частині анулювання доступу приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії, спрямовані на поновлення ОСОБА_1 в відомостях Єдиного реєстру нотаріусів, надати доступ до єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України для вчинення дій та виконання обов`язків, передбачених Законом України «Про нотаріат».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2021 позовну заяву Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 залишено без руху на надано строк для усунення недоліків.

Разом з позовною заявою, позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 18.06.2021 №3 про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю за №7341 видано Міністерством юстиції України 14 травня 2009 року (повторне від 10 жовтня 2016 року) на ім`я ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення суду в даній справі;

- зупинення дії Наказу Міністерства юстиції України від 30.06.2021 №2344/5 «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 » до набрання законної сили рішення суду в даній справі;

- зупинення дії Наказу Міністерства юстиції України від 26.05.2021 № 1877/5 в частині анулювання доступу приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до набрання законної сили рішення суду в даній справі.

Також, в заяві про забезпечення позову позивач просить визначити спосіб і порядок виконання ухвали суду про забезпечення позову шляхом зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити необхідні дії, спрямовані на поновлення ОСОБА_1 у відомостях Єдиного реєстру нотаріусів, надання доступу до єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України для вчинення дій та виконання нотаріальних обов`язків, передбачених Законом України «Про нотаріат».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що оскаржувані накази, якими анулювало свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю та припинено нотаріальну діяльність Приватного нотаріуса ОСОБА_1, порушують право позивача на працю, а, відтак, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити настання таких негативних наслідків, як спричинення шкоди діловій та професійній репутації останнього.

Вказано, що невжиття заходів забезпечення позову матиме такі наслідки: відповідно до Закону України "Про нотаріат" позивач не може займатись будь-якою діяльністю, ніж нотаріальною, а тому оскаржуваними наказами позивач позбавлений можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності, оскільки припинення діяльності приватного нотаріуса призведе до відсутності доходів позивача; позивач матиме право використати механізм відшкодування шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів державної влади, що може потягнути за собою грошові стягнення з Державного бюджету України.

Міністерством юстиції України подано заперечення на заяву про забезпечення позову, в якій представник просить відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову та вказує, що позивачем не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини четвертої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За правилами частин першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. При цьому, передумовою для вжиття таких заходів є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з предметом спору. При вирішенні питання забезпечення позову суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Заявником зазначено, що оскаржувані накази, якими анулювало свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю та припинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_1 , порушують право позивача на працю, а, відтак, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити настання таких негативних наслідків, як спричинення шкоди діловій та професійній репутації останнього.

Суд наголошує, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Застосування заходу забезпечення позову у цій справі шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення та наказів фактично призведе до подовження здійснення нотаріальної діяльності позивача, яку було анульовано оскаржуваними рішеннями, але ухвала суду про забезпечення позову, у розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України, не може бути підставою для виникнення чи зміни таких правовідносин.

Аналогічну позицію щодо забезпечення позову у справах щодо трудових відносин висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 по справі №800/521/17.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 по справі №826/9263/17, забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу може вважатися вирішенням спору, оскільки приватний нотаріус і в подальшому здійснюватиме свою діяльність, незважаючи на те, що оскаржуваний наказ був винесений саме з підстав наявних порушень приватним нотаріусом при здійсненні нотаріальної діяльності, що може в подальшому зашкодити правам третіх осіб.

Існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача нічим не підтверджено, відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Вказані позивачем обставини, не свідчать про наявність ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення. У суду відсутні підстави вважати, що доводи позивача свідчать про істотне порушення вимог чинного законодавства при винесені оскаржуваного рішення. На переконання суду, без вивчення та оцінки у ході судового розгляду по суті спору вказаних позивачем обставин, дійти висновку про протиправність оскаржуваного рішення та наказів неможливо.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154, 241-248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.