Справа № 400/2149/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2149/21

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 19 травня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду зі «Скаргою на дії державного виконавця» (надалі Скарга), в якій просив:

визнати дії/бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Добоні Катерини Юріївни протиправними, в особі Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) код ЄРПОУ 35065742;

зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення, відновити порушене право, а саме:

закінчити виконавче провадження № ВП 62118385 ідентифікатор доступу БЕЕ5В462БЕАВ;

скасувати/припинити дію постанов: - постанова від 20.05.2020 про відкриття виконавчого провадження; - постанова від 20.05.2020 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; - постанова від 20.05.2020 про стягнення виконавчого збору; - постанова від 20.05.2020 про арешт майна боржника; - постанова від 20.05.2020 про арешт коштів боржника; - постанова від 06.07.2020 про звернення стягнення на заробітну плату боржника; - постанова від 15.10.2020 про звернення стягнення на пенсію боржника;

внести відомості до Єдиного реєстру боржників, якою вилучити інформацію стосовно Скаржника ( ОСОБА_1 ).

Оскільки Скарга не відповідала вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою від 12.04.2021 (ар. с. 38-43) Миколаївський окружний адміністративний суд залишив її без руху.

20.04.2021 ОСОБА_1 подав позовну заяву (ар. с. 50-53), в якій просив суд:

«Визнати бездіяльність головного державного виконавця Відділу Добоні Катерини Юріївни протиправною, в особі Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) не внесенням відомостей до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про закінчення виконавчого провадження, до Єдиного реєстру боржників про вилучення Позивача ( ОСОБА_1 ) в якості боржника, та не скасування постанов:- постанова від 20.05.2020 про відкриття виконавчого провадження;- постанова від 20.05.2020 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій;- постанова від 20.05.2020 про стягнення виконавчого збору;- постанова від 20.05.2020 про арешт майна боржника;- постанова від 20.05.2020 про арешт коштів боржника;- постанова від 06.07.2020 про звернення стягнення на заробітну плату боржника;- постанова від 15.10.2020 про звернення стягнення на пенсію боржника, відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме «в день коли стало відомо про такі обставини».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» порушив строки для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 62118385, у зв`язку зі скасуванням в судовому порядку вимоги №Ф-75777-17У від 15.08.2019р., з виконання якої й було відкрито вказане виконавче провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Позивача та визнати бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Добоні Катерини Юріївни протиправною, в особі Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) , не внесенням відомостей до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про закінчення виконавчого провадження, до Єдиного реєстру боржників інформації про вилучення Позивача ( ОСОБА_1 ) в якості боржника, та не скасування постанов, відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме «в день коли стало відомо про такі обставини».

В обґрунтування скарги апелянт вказує, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не отримував частину пенсії, а це 1273,68 грн. вже майже через місяць як відпала підстава про стягнення, та якщо б відповідач своєчасно виніс рішення, позивач би отримав пенсію у повному обсязі, однак на думку суду бездіяльність державного виконавця веде лише до констатації факту.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягаєзадоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.05.2020 Відділ відкрив виконавче провадження № 62118385 з виконання Вимоги.

Крім постанови про відкриття виконавчого провадження (ар. с. 5-6), 20.05.2020 у виконавчому провадженні № 62118385 були винесені постанови про: розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника (ар. с. 7-13).

06.07.2020 та 15.10.2020 головний державний виконавець Відділу Добоні Катерина Юріївна у виконавчому провадженні № 62118385 винесла постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які направила до ТОВ «К.С.К. «ГРУП» та до Управління ПФУ Заводському районі м.Миколаєва (ар. с.14-15).

17.03.2021 набрало законної сили рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, яким було визнано протиправною та скасовано Вимогу (ар. с. 24-27).

01.04.2021 до Відділу надійшло відповідне повідомлення ОСОБА_1 , до якого позивач додав копію рішення суду апеляційної інстанції (ар. с. 29-31). У повідомленні позивач, серед іншого, просив повернути усі стягнуті кошти.

Згідно з доданими до позову «Інформацією про виконавче провадження» та «Інформацією з Єдиного реєстру боржників», станом на 05.04.2021 відомості про винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження не були відображені (ар. с. 18-22).

До суду зі Скаргою позивач звернувся 06.04.2021.

Проте, як встановлено судом першої інстанції на підставі інформації з АСВП, саме в той день 06.04.2021 державний виконавець Відділу, з посиланням на пункт 5 частини першої статті 39, статтю 40 Закону № 1404, винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 62118385 (ар. с. 79-80).

Пунктами 2 і 3 постанови про закінчення виконавчого провадження була припинена чинність арешту майна боржника (позивача) та скасовані інші заходи примусового виконання рішення, а також був знятий арешт з коштів боржника, накладений постановою від 20.05.2020. Крім того, державний виконавець припинив (пункти 4 і 5 постанови) утримання із пенсії боржника (постанова від 15.10.2020) та утримання із заробітної плати боржника (постанова від 06.07.2020). Копії постанови про закінчення виконавчого провадження, відповідно до пункту 6, були направлені до Відділу з питань виплат пенсій №3 та до ТОВ «К.С.К. «ГРУП».

Станом на 18.05.2021 в Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація щодо ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час звернення позивача до суду з даною позовною заявою, державний виконавець Відділу з посиланням на пункт 5 частини першої статті 39, статтю 40 Закону №1404, винесла постанову про закінчення виконавчого провадження №62118385. В свою чергу, порушення відповідачем строку для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, не може бути єдиною підставою для задоволення позову, а обраний позивачем спосіб захисту не спрямований на відновлення порушених прав та законних інтересів позивача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законами України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п.5 ч.1 ст. 39 Закону № 1404).

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Проаналізувавши наявні у справі письмові докази, колегія суддів звертає увагу, що у зв`язку зі скасуванням в судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-75777-17У від 15.08.2019р., з виконання якої було відкрито виконавче провадження ВП№62118385, про що державного виконавця Сашин О.А. повідомив 01.04.202р., державним виконавцем прийнято постанову від 06.04.2021р. про закінчення виконавчого провадження ВП№62118385.

Зазначена постанова державного виконавця, як вірно вважав суд першої інстанції, за своїм змістом відповідає вимогам ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення; знято арешт з коштів боржника, накладеного постановою про арешт коштів боржника №62118385 від 20.05.2020р.

14360570, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

21133352, Акціонерне товариство «Універсал Банк»;

припинено утримання із пенсії боржника, згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №62118385 від 15.10.2020, яка направлена до Відділу з питань виплат пенсій №3 (м. Миколаїв, пр.Богоявленський,55Є) до виконання; припинено утримання із заробітної плати боржника, згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату. Пенсію, стипендію та інші доходи боржника №62118385 від 06.07.2020, яка направлена до ТОВ «К.С.К. «ГРУП» (м. Київ, вул. сім`ї Сосніних, 17) до виконання.

В свою чергу, судом першої інстанції було обґрунтовано відхилено доводи ОСОБА_1 про те, що державний виконавець був зобов`язаний, одночасно із закінченням виконавчого провадження, скасувати всі винесені у виконавчому провадженні № 62118385 постанови (в тому числі постанову про відкриття виконавчого провадження), як такі, що не ґрунтуються на Законі № 1404.

Водночас, як встановлено ч.2 ст.39 Закону № 1404, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отже, судом першої інстанції було вірно звернуто увагу на те, що Відділ (за умови, що отримання повідомлення позивача 01.04.2021 відбулось у робочий час) мав вжити заходів для того, щоб постанову про закінчення виконавчого провадження було винесено саме 01.04.2021.

Однак, відповідну постанову, як зазначено вище, було прийнято державним виконавцем лише 06.04.2021.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що постанова прийнята з порушенням строку, передбаченого ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що сама лише констатація цього факту (шляхом задоволення позову про визнання бездіяльності протиправною) не відповідає завданню адміністративного судочинства, яким, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефектного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 11.02.2021 у справі № 814/2458/16 ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства. З огляду на це, вирішуючи кожен спір, адміністративні суди, з урахуванням вимог позовної заяви та позиції сторін, повинні застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці. Обраний же позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду. Сама лише констатація факту протиправної бездіяльності не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнене діями або подальшою бездіяльністю органів влади, це не сумісно з критеріями ефективності судового захисту, тощо.

До того ж, позивачем не вказано яких наслідків спричинила бездіяльність відповідача щодо неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження у строк з 01.04.2021р. по 06.04.2021р., оскільки саме 01.04.2021р. його було повідомлення про скасування вимоги. З виконання якої було відкрито спірне виконавче провадження, при цьому з врахуванням також, що 03.04.2021р. та 04.03.2021р. вихідні дні.

Посилання на те, що позивач не отримував частину пенсії у сумі 1273,68 грн. вже майже через місяць як відпала підстава про стягнення, колегія суддів оцінює критично, оскільки про такі підстави відповідач дізнався лише 01.04.2021р, про що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на встановлені обставини, на підставі наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи прийняття відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження, а також критерії щодо ефективності судового захисту, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що порушення відповідачем строку для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не може бути єдиною підставою для задоволення позову, а обраний позивачем спосіб захисту не спрямований на відновлення порушених прав та захист законних інтересів.

Так, колегія суддів наголошує, що предметом позову під час подання його до суду 06.04.2021р., позивачем було визначено: визнання бездіяльності головного державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві південного МРУЮ МЮ (м. Одеса) протиправною не внесенням відомостей до Єдиного державного реєстру виконавчих провадження про закінчення виконавчого провадження, до Єдиного реєстру боржників інформації про вилучення Позивача в якості боржника та не скасування постанов від 20.05.2020р. про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, про стягнення виконавчого збору, про арешти майна боржника, про арешт коштів боржника, від 06.07.2020р. про звернення стягнення на заробітну плату боржника, від 1510.2020р. про звернення стягнення на пенсію боржника, відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому, яка вірно зауважив суд першої інстанції жодної вимоги, яка була б направлена на реальне відновлення порушених прав, зокрема зобов`язання відповідача вчинити інші дії окрім закінчення виконавчого провадження та скасування накладених в його рамках арештів, ви вимог про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю відповідача, чи то ін., з врахуванням скасування відповідачем станом на час провадження у даній справі в суді першої інстанції, позивачем у позові не міститься.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 400/2149/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.