Справа № 570/4635/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 570/4635/20 пров. № А/857/10364/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2021 року (головуючий суддя Таргоній М.В., м.Рівне) у справі № 570/4635/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції у Житомирській області (далі відповідач), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ №3401112 від 08 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що оскарженою постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Позивач зазначав, що правопорушення він не вчиняв, достатніх доказів його вини у порушенні ПДР немає, а при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо нього не дотримано визначених Законом вимог.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області позов задоволено частково:

- скасовано постанову серії ЕАМ №3401112 від 08 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП надіслано на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП України Національної поліції України;

- стягнуто з Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України половину (1/2 частину) документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді в сумі 420 грн. 20 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зазначав, що у Реєстрі затверджуваних типів ЗВТ внесений тип вимірювальної техніки «вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний «LTI 20/20 TruCam II», в той час як, в оскарженій постанові відповідача зазначено застосування працівником поліції вимірювача швидкості «Truсam ТС000545». Виявлену розбіжність у назвах лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів, який має відповідне свідоцтво, та який зазначено у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач не спростував. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що переконливих доказів на підтвердження дотримання визначеного КУпАП порядку проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо позивача відповідач до суду не надав.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що питання застосування лазерного вимірювача швидкості «TruCam LTI 20/20» вже неодноразово було предметом дослідження в багатьох адміністративних спорах. Вважає, що розбіжності у назві приладу вимірювання полягає лише в тому, що в оскарженій позивачем постанові зазначено серійний номер пристрою, а не його модель, а відтак неповна назва не призводить до неможливості його ідентифікації, оскільки суду представлено технічну документацію на такий прилад.

Щодо суті самого правопорушення, то скаржник зазначає, що вина позивача доводиться фотографіями та відеозаписами з технічного приладу, а також підтвердженням географічної локації фіксації правопорушення.

У відповідь на апеляційну скаргу позивач надіслав відзив, в якому фактично покликаючись на доводи позовної заяви заперечив проти вимог скарги, просить суд залишити скаргу без задоволення.

Учасники справи, їх представники в судове засідання на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, а порядок повідомлення їх учасників ст. 268 цього ж Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За відсутності сторін, на підставі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене рішення скасувати, враховуючи наступне.

Зі змісту оскарженої постанови серії ЕАМ №3401112 від 08 листопада 2020 року судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Lanos, номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М06 238 км рухався зі швидкістю 94 км/год в населеному пункті «Пилиповичі» (позначений дорожнім знаком 5.45), чим перевищив встановлену швидкість руху в населеному пункті на 44 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР). Швидкість вимірювалась за допомогою технічного пристрою «TruCam ТС 000545».

За скоєне позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст. 122 КУпАП.

З прийнятою постановою позивач не погодився, відтак звернувся до суду з відповідним позовом.

Надавши юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, передбачено відповідальність перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як підтверджується матеріалами справи, на доведення вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідач надав докази фото та відеофіксації. Так, на цифровому носії містяться фото дорожніх знаків в місці події, а також відеозапис з лазерного вимірювача швидкості, на якому зображено транспортний засіб Lanos з номерним знаком НОМЕР_1 , який рухається зі швидкістю 94 км/год. Також на паперовому носії відповідач подав фотознімок датований 08 листопада 2020 року о 11:35:49, зроблений технічним засобом «TruCam TC000545», на якому зображено транспортний засіб, яким керував позивач, зазначено швидкість руху, а також вказано географічні координати місця події з географічною широтою 50° 35 58.32 N та географічною довготою 27° 29 19.93 Е, що відповідає координатам населеного пункту с. Пилиповичі, Новоград-Волинського району, Житомирської області.

Позивач факт управління транспортним засобом не заперечує, однак має застереження щодо технічного приладу, яким зроблені фотографії та відеозапис. Зазначав, що зареєстрованим приладом для вимірювання швидкості є прилад «TruCam LTІ 20/20», однак в оскарженій постанові та наданих відповідачем доказах зазначено про прилад «TruCam ТС000545». Отже, вважав, що фактично виявлено розбіжність у назвах лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів, який має відповідне свідоцтво та міститься у Реєстрі, а також вимірювачем, який зазначено у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В контексті наведеного вище апеляційний суд зазначає, що «TruCam» - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. « НОМЕР_2 » автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Як вбачається з матеріалів справи, лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTI» 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки - вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Міжповірочний інтервал для «TruCam» визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки вимірювальної техніки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17851, виданого Державним підприємством Укрметртестстандарт від 19.12.2019 року та чинного до 19.12.2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam LTІ 20/20» № ТС000340, є придатним до застосування.

Можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20», виробництва LaserTechnologyInc, США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03-3008. Термін дії експертного висновку до 27.09.2021 року.

Таким чином, лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTІ 20/20» здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м. до 1200 м. Діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год.

Правильність реалізації у приладі «TruCam» зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі «TruCam», але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення Правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом «TruCam».

Як вбачається з оскарженої постанови, вона дійсно містить посилання на покази вимірювання швидкості за допомогою приладу «TruCam TC000545»

Наведена у спірній постанові назва пристрою та його серійного номеру, а не модель пристрою, не призводить до неможливості його ідентифікації, оскільки відповідач представив технічну документацію на вказаний прилад. Крім того, відповідачем надано суду копію журналу обліку видачі лазерного вимірювача швидкості «TruCam» із зазначенням серійних номерів пристроїв, тобто ідентифікувати пристрій, яким здійснено фіксацію та посадову особу, якій він був виданий є цілком можливо.

Таким чином, апеляційний суд приходить висновку, що доводи позивача в згаданій вище частині щодо протиправності рішення відповідача ґрунтуються на формалізмі, та спростовуються наданими відповідачем доказами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції встановив, та це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Lanos номерний знак НОМЕР_1 з порушенням п. 12.4 ПДР, оскільки на автодорозі М06 на 238 км в населеному пункті «Пилиповичі» рухався із швидкістю більше 20 км/год, отже вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо покликань позивача на порушення порядку розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 271 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста і восьма статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Разом з тим, частинами 2, 4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок щодо неправомірності складання поліцейським постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР безпосередньо на місці його вчинення.

Крім того, на переконання апеляційного суду, помилковим є висновок суду першої інстанції, щодо відсутності в оскарженій постанові інформації щодо місця події правопорушення, оскільки в постанові чітко зазначено автодорогу та її кілометрову позначку, де відбулась ця подія.

Враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, а відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та на підставі, що передбачені законом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не має підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕАМ №3401112 від 08 листопада 2021 року.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржене рішення слід скасувати з прийняттям нового.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Згідно частини четвертої цієї ж статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Згідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати апелянта не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 229, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 березня 2021 року у справі № 570/4635/20 скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний