Справа № 260/4562/20
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2021 року м. Ужгород№ 260/4562/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головне управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) про стягнення одноразової грошової допомоги, індексації та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України (далі відповідач) про стягнення з відповідачів одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 165 252,60 грн., суму індексації та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 95 092,16 грн., всього 260 344,76 грн. (а.с.1-4).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін (а.с.17, 18).

У подальшому відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого він вважає позов безпідставним та просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було замінено неналежного відповідача Державну фіскальну службу Україна на належного Головне управління ДФС у Закарпатській області.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що за період з 1996 р. р. по 2010 роки позивач проходив службу в податковій міліції яка була підрозділом ДПА у Закарпатській області.

15 лютого 2010 р . звільнений в зв`язку з виходом на пенсію в зв`язку з інвалідністю.

Пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст.ст. 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565- XII, в редакції, яка діяла до 07.11.2015 року, (далі - Закон №565) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі трирічного грошового забезпечення за час, що передував настанню інвалідності.

Відповідно до п.5 Постанови КМУ № 268 від 09 березня 2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу, відряджених до органів державної влади та місцевого самоврядування складається з посадового окладу, інших виплат (крім надбавки за ранг та надбавки за вислугу років), установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, установлених у розмірі і порядку, що визначаються законодавством для військовослужбовців.

Розмір грошового забезпечення позивача визначений постановою Ужгородського міськрайиного суду від 04 січня 2011 р. та постановою Міжгірського районного суду від 18.12.2016 року в справі № 704/1435/2012 встановлено, що його середньомісячний заробіток становить 8408,42 гри . Зазначені судові рішення є чинними.

Вищевказані судові рішення і стали підставою для проведення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільнені.

Відповідно до висновку спеціаліста від 10 вересня 2020 р. належна позивачу до виплати сума становить 165252, 60 грн.

Згідно до статті 1,2 Конвенції про захист заробітної плати №95, яка ратифікована Україною 30 червня 1961 року - відповідно до мети цієї Конвенції термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчисленні в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, або має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Згідно вимог ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Зі змісту положень статей 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України випливає, що невиконання рішення суду про виплату на користь звільненого працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, за весь період невиплати цього заробітку починаючи з дня звільнення працівника або з дня набрання законної сили судовим рішенням про виплату на користь звільненого працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо воно набуло законної сили після звільнення працівника.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, тому має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- З вказаного дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені ( правовий висновок постанови Верховного Суду України від І 1 липня 2017 року №21-2003а16 )

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так. що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Що стосується стягнення інфляційних втрат , то відповідно до ст. 1 -2 абз. 1,3,4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Враховуючи викладене до стягнення підлягає 95 092,16 грн. (а.с.12).

Законом України "Про міліцію", Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", Положенням №114 та Інструкцією №499 не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні працівника міліції зі служби (зокрема, затримка виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, водночас, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадку, якщо норми спеціального законодавства не врегульовують спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.03.201X у справі 806/1551/17.

Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Аналогічні норми закріплено у частині 1 статті 24 Закону України "Про відпустки", у якій вказано, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Застосування аналогії права передбачено і ч.6 ст.7 КАС України, якою передбачено, що разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 визначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 6 березня 2018 року по справі № 804/3722/17.

Також у постанові Верховного Суду в справі № 807/3664/14 від 30 січня 2019 р. зроблено висновок, що враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, необхідно стягнення грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки у 2007, 2009 та 2011 роках та середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум з огляду на приписи ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Враховуючи зазначене вище, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач на підставі пп.1 та 8 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головне управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) про стягнення одноразової грошової допомоги, індексації та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати задовольнити повністю.

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 165 252,60 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят дві гривні 60 коп.), суму індексації та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 95 092,16 грн. (дев`яносто п`ять тисяч дев`яносто дві гривні 16 коп.), в загальному всього 260 344,76 грн. (двісті шістдесят тисяч триста сорок чотири гривні 76 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяД.В. Іванчулинець