Справа № 580/3275/21
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року справа № 580/3275/21

16 годин 27 хвилини м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/3275/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [представник позивача адвокат Брус С.М. - за ордером, позивач - особисто]

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м.Черкаси,18000, ) [представник відповідача - не прибув]

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

25.05.2021 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, з урахуванням нової редакції позову 17.06.2021 вх.№22064/21 після усунення недоліків, просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 12.05.21 №2300-0208-8/27877 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 06.06.1978 до 07.07.1978, 29.03.1991 до 24.01.1993 та невиплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 роботу в період з 06.06.1978 до 07.07.1978, 29.03.1991 до 24.01.1993 та призначити і забезпечити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.02.2021;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою від 22.06.2021 відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09.07.2021. Ухвалою від 09.07.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 13.07.2021, оголошено перерви в судовому засіданні до 20.07.2021, 22.07.2021 у зв`язку із допитом свідка.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 28.04.2021 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). 14.05.2021 отримав лист від 01.04.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про те, що прийнято рішення №81 від 06.05.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 18 років. Позивач вважає, що така відмова є незаконною та належить скасуванню. Представник позивача, позивач особисто у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, нагадали, що йдеться про 90-і роки і відсутність відповідальності за помилки інших осіб, що допустили неточності у трудовій книжці позивача.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 12.07.2021 подав відзив на позов (а.с.58-64), де зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, позаяк під час дослідження записів трудової книжки встановлено: запис № 4 про звільнення внесений з виправленням, запис № 30 про прийняття на роботу належить уточненню. Порядок ведення трудових книжок затверджений наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (далі - Інструкція № 58). Відповідно до пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У розділі «відомості про роботу», «відомості про нагородження», «відомості про заохочення» трудової крижки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається, проте виправлення від вересня 1993 року не містить відомостей щодо змісту таких виправлень. У разі наявності виправлень або неточних записів в трудовій книжці, чинне законодавство України передбачає підтвердження періодів роботи шляхом надання довідок, виписок з наказів, особових рахунків, тощо. Оскільки в записах трудової книжки позивача наявні виправлення і неточності та інших документів, визначених Порядком підтвердження стажу, позивач в Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не надав, то підстави для зарахування періоду роботи з 06.06.1978 по 07.07.1978, з 29.03.1991 по 24.01.1993 до обчислення страхового стажу для визначення права на призначення пенсії - відсутні. Страховий стаж позивача становить 16 років 9 місяців 8 днів. Представник відповідача у судове засідання не прибув, заявив клопотання про розгляд справи без участі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені свідком покази, позивачем та відповідачем, доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що 28.04.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 87) відповідно до Закону №1058 із доданими документами, у тому числі відповідно до трудової книжки від 12.07.1975 та від 10.11.1986 НОМЕР_2 . Відповідачем прийнято рішення (а.с. 124) від 06.05.2021 № 81 (лист від 12.05.21 №2300-0208-8/27877) про відмову у призначенні пенсії, де зазначено, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 06.06.1978 по 07.07.1978, позаяк у даті про звільнення на роботу наявне виправлення; період з 29.03.1991 по 24.01.1993, позаяк дата наказу про прийняття потребує уточнення. Для зарахування вищезазначеного періоду роботи необхідно надати уточнюючі довідки та інші документи (за наявними документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону № 1058 позивач матиме після досягнення віку 65 років, тобто з 26.02.2023).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. Оцінюючи правомірність оскарженої відмови, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058). Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058).

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Згідно вимог статті 62 Закон № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За змістом п. 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункту 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які би знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058. Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявного страхового стажу не менше 15 років до 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2018 до 31.12.2018 - не менше 25 років. Згідно з частиною 2 статті 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - від 18 до 28 років. Згідно з частиною з статті 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 01.01.2019, страхового стажу, передбаченого частиною першої і другої цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 656 років за наявності страхового стажу: з 01.01.2025 по 31.12.2025 - від 15 до 22 років.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 3 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 3 1566/11846 (далі - Порядок №22-1) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду усіх документів органом, що призначає пенсію.

Порядок ведення трудових книжок затверджений наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 «Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (далі - Інструкція № 58). Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Згідно з пунктом 2.9 Інструкції № 58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Відповідно до пункту 2.10 Інструкції №58 у розділі «відомості про роботу», «відомості про нагородження», «відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у рішенні від 20.05.2010 у справі Lelas проти Хорватії, 55555/08 застосування принципу «належного урядування» передбачає, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У рішенні ЄСПЛ у справі Rysovskyy проти України від 20.10.2011 (заява №29979/04) зазначено про особливу важливість принципу «належного урядування», що коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. На них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, що посилять прозорість і ясність дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість, оскільки будь-яка інша позиція була би рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило би загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі Rysovskyy проти України, 29979/04).

Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №159/4178/16-а та від 10.10.2019 у справі №234/4585/17 зазначено, зокрема, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

За змістом частини 3 статті 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а зазначив: орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пункту 44 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Під час обчислення стажу органи Пенсійного фонду України керуються, зокрема Порядком № 22-1 та Порядком №637. Згідно пункту 3.3 Порядку № 637 орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам з метою одержання відсутніх документів для призначення пенсії та відповідно до п.4.2 вимагає дооформлення прийнятих і надання додаткових документів, перевіряє їх обґрунтованість.

Надаючи оцінку твердженню щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 06.06.1978 до 07.07.1978, з 29.03.1991 до 24.01.1993 та призначити і забезпечити виплату пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, суд вважає, що вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача (а.с. 5) в спірному записі № 4 (звільнення) наявні виправлення дати внесення запису, що з урахуванням виправленого становить дату 1978.07.07. У графі документу, на підставі якого було внесено запис, указано «Пр 433-к від 24.07.1978», що свідчить про таку підставу, як наказ № 433-к від 24.07.1978. У записі № 4 наказ, що слугував підставою внесення запису, виданий датою, що є наступною, після факту, проте суперечить у часі даті запису 1978.07.07, що не відповідає змісту і характеру вивільнення, свідчить про невідповідність внесених виправлень дійсним обставинам. Інших доказів на підтвердження стажу у цей період позивачем не надано, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 06.06.1978 до 07.07.1978 та забезпечити виплату належить відмовити як передчасній і не обґрунтованій.

Під спірним записом у трудовій книжці № 30 підставою для внесення запису указано «Пр. № 70 від 29.03.1991», дата запису указана 29.03.1991 (прийнято на посаду). Запис № 31 внесено 24.01.1993 (звільнення за власним бажанням). Згідно з відомостями календаря за 1993 рік 24.01.1993 є неділею, що не може бути останнім робочим днем з огляду на суботу 23.01.1993 без надання табеля робочого часу, трудового розпорядку.

20.07.2021 позивач надав клопотання про виклик свідка з метою підтвердження стажу роботи. Заслухавши пояснення свідка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що надані в судовому засіданні 22.07.2021, судом встановлено, що свідок з 25.08.1990 до 07.03.1993 працював в Черкаському об`єднаному відділі військової охорони Міністерства хімічної промисловості (а.с. 128-129). Свідок підтверджує, що разом з ним у період з 1991 до 1993 року на вказаному підприємстві працював на аналогічній посаді позивач, вони разом одержували зброю як контролери. На запитання стосовно інших осіб, які могли би підтвердити зміст показів свідка повідомив, що такими відомостями не володіє.

Відповідач не реалізував принципів «належного врядування» у діяльності суб`єкта публічної адміністрації, не здійснив можливих і достатніх дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можливо було би переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження стажу позивача, не сприяв позивачеві у з`ясуванні розбіжностей, чим допустив протиправну бездіяльність.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону № 1058 Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з пунктами 1, 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 Головні управління Пенсійного фонду України в областях є територіальними органами ПФУ. Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами КМУ, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами.

У постанові Верховного Суду від 10.06.2020 №347/576/18 зазначено, що встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення зазначеного органу щодо її призначення належить оскарженню у встановленому законом порядку. Прийняття рішення про призначення пенсії належить до повноважень відповідача.

Суд зазначає, що прийняття рішення про призначення пенсії у межах спірних відносин є способом реалізації владних повноважень у реалізації конституційних принципів та положень чинного законодавства, тобто, є владними функціями суб`єкта публічної адміністрації, що мають можливість надати повне або часткове визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Законом №1058 на відповідача покладений обов`язок прийняття рішення про призначення та виплату пенсії, а у суду немає підстав для задоволення позовних вимог саме у такий спосіб як зобов`язання виконати покладені на нього владні функції - призначити пенсію, проте з метою ефективного захисту прав позивача на підставі сукупної оцінки доказів врахувати рішення суду про зарахування стажу.

Об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є інтерес порушений суб`єктом владних повноважень. Закріплений у КАС України принцип диспозитивності передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Обсяг позовних вимог та їх формулювання належить виключно позивачеві.

Великою Палатою Верховного Суду у справі №640/7310/19 (ЄДРСР 94394125) зазначено: особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки прийняття рішення про призначення пенсії є владними функціями органу ПФУ, такий обов`язок покладений на орган Пенсійного фонду нормами чинного законодавства, проте на час розгляду справи відповідачем визначені Законом №1058 владні функції не виконано у спосіб передбачений чинним законодавством, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та ухвалити рішення про зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.04.2021 про призначення пенсії позивачу з урахуванням норм чинного законодавства з питань пенсійного забезпечення та висновків суду задля виправлення помилок суб`єктом владних повноважень і здійснення діяльності відповідно до статей 26, 44, 62 Закону № 1058 у контексті забезпечення права позивача на зарахування підтвердженого стажу роботу, вжиття заходів з метою призначення та отримання пенсії.

Прояв протиправної бездіяльності не є тотожним протиправним діям. Бездіяльність - не вчинення у встановлений законом строк дії, що суб`єкт владних повноважень повинен вчинити.

ВС у справі №342/158/17 зазначив: як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, що проявляється у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі № п/800/259/15 (ЄДРСР 54398764) бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, що виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи бездіяльність відповідача у неприйнятті рішення Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області від 06.05.2021 №81 про зарахування підтвердженої частини трудового/страхового стажу позивача з метою призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно ст. 26 Закону України №1058 за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона є протиправною, позаяк відповідач, не здійснивши передбачених обов`язків щодо перевірки відомостей трудової книжки, не з`ясувавши розбіжностей між записами і наказами, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без врахування необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) не врахувавши стаж з 29.03.1991 до 22.01.1993.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування управлінського рішення через надмірний формалізм як акта ненормативного характеру, що оформлене рішенням від 12.05.2021 №2300-0208-8/27877 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком без урахування підтвердженого стажу у період з 29.03.1991 до 22.01.1993, що свідчить про протиправність дій відповідача під час розгляду заяви про призначення пенсії.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн згідно квитанції від 19.05.2021, а доказів понесення інших судових витрат не надано, то стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належать витрати зі сплати судового збору у сумі 454 грн.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 12.05.21 № 2300-0208-8/27877 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 29.03.1991 до 22.01.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 29.03.1991 до 22.01.1993.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси,18000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ]

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул.Смілянська,23, м.Черкаси,18000, ]

Повне судове рішення складено 23.07.2021.

Суддя Л.В. Трофімова