Справа № 120/8188/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

26 липня 2021 р. Справа № 120/8188/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Бошкова Юлія Миколаївна, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1 ,

до: Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України,

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборону застосування обмежень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборону застосування обмежень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставин.

Зміст позову - це звернена до суду вимога позивача про здійснення судом дій із зазначенням способу судового захисту, яка повинна узгоджуватися із нормами ст. 5 КАС України.

Аналіз норми п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України дає підстави для висновку, що у разі подання позову до декількох відповідачів вимога позивача про здійснення судом дій із зазначенням способу судового захисту повинна бути зазначена щодо кожного із відповідачів. Така необхідність обумовлена тим, що спосіб захисту свого права, свободи чи інтересу має формулюватися позивачем максимально чітко і зрозуміло, а вимоги зобов`язального характеру повинні бути пред`явлені окремо до кожного відповідача із вказівкою на те, які дії повинні бути вчинені кожним із них.

Водночас за змістом позовних вимог позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів від 26.03.2014 року № 677-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Міндоходів у Вінницькій області, за угодою сторін;

- зобов`язати Державну податкову службу України поновити ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області;

- звернути рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області до негайного виконання;

- заборонити Державній податковій службі при виконанні судового рішення про поновлення на посаді начальника Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області застосовувати до ОСОБА_1 обмеження передбачені законом України "Про очищення влади";

- стягнути з Державної податкової служби як правонаступниці Державної фіскальної служби, Міністерства доходів та зборів України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.03.2014 року по день прийняття судового рішення в сумі 556737 грн. (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять сім гривень) на банківський рахунок у ПриватБанку, МФО банку: 305299, отримувач платежу ОСОБА_1 ; IBAN: НОМЕР_1 ; рахунок отримувача НОМЕР_2 Валюта карти: UAH; РНОКПП отримувача: НОМЕР_3 з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, суд зазначає, що таке формулювання змісту позовних вимог суперечить п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, оскільки звернена до суду вимога позивача повинна бути адресована кожному із відповідачів із вказівкою на те, якими діями, бездіяльністю, рішеннями відповідача порушено права позивача та які дії, на думку позивача, повинні бути вчинені кожним із відповідачів.

З огляду на зазначене, позивачу необхідно уточнити суб`єктний склад відповідачів та/або привести позовні вимоги у відповідність до заявленого складу відповідачів.

Окрім того, згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Відтак, у справах що, зокрема, стосуються звільнення з публічної служби законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю роботодавця порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Як встановлено з матеріалів справи позивач, зокрема, просить: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів від 26.03.2014 року № 677-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Міндоходів у Вінницькій області, за угодою сторін.

Так, суд зазначає, що з моменту винесення оскаржуваного наказу пройшло більш ніж сім років.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В супереч вищезазначеним приписам процесуального законодавства до позовної заяви стороною позивача не долучено клопотання про поновлення пропущеного строку.

Водночас, за змістом позовної заяви представник позивача вказує, що для обчислення строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі має застосовуватись частина перша статті 233 КЗпП України, якою визначено місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Однак, суд вважає такі доводи сторони позивача безпідставними, адже, оскільки, даний спір виник з приводу звільнення з публічної служби, то до спірних відносин застосовуються положення КАС України, якими встановлено спеціальні правила обчислення строку звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Так, норми КАС України передбачають, що перебіг строку звернення до суду бере свій початок від моменту коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав і цей момент не можна ототожнювати із днем отримання наказу про звільнення, адже наказ не вважається єдиним допустимим джерелом інформації про звільнення особи.

Окрім того, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на постанову Верховного Суду від 05.07.2017 року у справі № 6-1033цс17, оскільки в межах справа № 6-1033цс17 предметом розгляду є приватно - правові трудові відносини, які стосується звільнення особи за нормами КЗпП України, а позивач в цій справі проходив публічну службу, порядок проходження та процедура звільнення з якої регулюється КЗпП України лише в частині не врегулювання нормами спеціального Закону.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.10.2020 року по справі № 640/18439/19, від 26.04.2021 року по справі № 160/4657/20, від 27.05.2021 року по справі № 826/25204/15.

Як зазначалось судом, відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

З аналізу вищезазначеної норми КАС України, суд дійшов висновку, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Так, за змістом позовної заяви позивач визнає той факт, що про звільнення із публічної служби його повідомлено усно ще на початку березня 2014 року. Однак, у зв`язку з неврученням копії наказу про звільнення та трудової книжки, за словами позивача він вважав, що його трудові відносини із Міністерством доходів і зборів продовжуються.

Однак, суд відхиляє такі доводи, тому що отримання інформації про звільнення у березні 2014 року є тим юридичним фактом, із настанням якого починається відлік строку звернення до суду щодо оскарження наказу Міністерства доходів і зборів від 26.03.2014 року № 677-о, адже саме з цього моменту позивач дізнався (повинен був дізнатися) про порушення своїх прав та мав вчиняти активні дії щодо їх відновлення.

Водночас, доводи позивача щодо того, що він отримав повну інформацію про звільнення лише листами від 06.11.2020 року та від 06.05.2021 року, на переконання суду є необґрунтованими, адже факт отримання позивачем цих листів у відповідь на адвокатські запити його представника не змінює момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав (березень 2014 року), а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії з метою отримання інформації, з якою він був обізнаним і до отримання листів. Тому, дата надіслання йому листів не може бути пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку, оскільки запити були направлені та оформлені через сім років після того, як позивача повідомлено про його звільнення та від моменту фактичного припинення ним виконання обов`язків начальника Головного управління Міндоходів у Вінницькій області.

Щодо доводів представника позивача про те, що запровадження на території України карантину перешкоджало позивачу звернутись із адміністративним позовом до суду, коли ОСОБА_1 намагався з`ясувати статус власних трудових відносин та отримав лист від Головного управління ДПС у Вінницькій області від 06.11.2020 року, суд зазначає таке.

Пункт 3 розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України, який визначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до пункту 2 Закону України № 731-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року № 540-ІХ, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, з набранням чинності Законом України № 731-IX продовження процесуального строку, встановленого КАС України, у тому числі строку для подання позовної заяви, здійснюється судом за заявою учасника справи і лише у випадку, якщо неможливість вчинення певної процесуальної дії у визначений строк зумовлена карантинними обмеженнями.

З наведеного слідує, що право учасника справи на продовження процесуального строку з підстав, передбачених цим Законом, не є абсолютним, і особа, яка звертається до суду з відповідним клопотанням, повинна належним чином обґрунтувати наявність цих підстав. При цьому, заява про поновлення процесуального строку з підстав, встановлених Законом України №731-IX, має містити обґрунтування щодо того, які саме карантинні обмеження унеможливлюють вчинення учасником справи певної процесуальної дії.

Натомість, позивач обмежився лише загальним посиланнями на факт запровадження на території України карантинних заходів, що, на переконання суду, є необґрунтованим та безпідставним. Оскільки, стороною позивача не наведено жодних доводів з приводу того, які саме карантинні обмеження та яким чином унеможливили його звернення до суду із позовною заявою.

Більш того, на момент запровадження карантину позивачем уже було допущено значний пропуск строку звернення до суду.

Враховуючи те, що позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, а доводи представника позивача щодо того, що позивачем не пропущено такий строк суд відхилив, наявні підстави для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням викладеного, позивачу необхідно подати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин, які могли б бути визнані судом поважними для поновлення останнього.

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене вважаю, що позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків останньої, визначених у мотивувальній частині ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборону застосування обмежень, залишити без руху.

Встановити позивачу 10-денний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом:

- уточнення суб`єктного складу відповідачів та/або приведення позовних вимог у відповідність до заявленого складу відповідачів;

- подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин, які могли б бути визнані судом поважними для поновлення останнього.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна