Справа № 420/11883/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Грачук В.С.

За участю сторін:

Представника позивача: Петрова Є.В., Албула А.В.

Представника відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Гарант-Манько» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фермерського господарства «Гарант-Манько» до Головного управління ДПС в Одеській області в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку па додану вартість на загальну суму 276 456,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 69 114,00грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2020 року, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 329493,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вищезазначені податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) були винесені податковим органом на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки №000134/15-32-05-11/30816983 від 11.09.2020 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Фермерського господарства «Гарант-Манько» з питань декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах», а тому вони є протиправними та такими, що підлягаю скасуванню, оскільки з боку позивача відсутні порушення вимог Податкового кодексу України та іншого чинного законодавства при здійсненні підприємством господарської діяльності.

Ухвалою суду від 09.11.2021 року позовну заяву Фермерського господарства «Гарант-Манько» до Головного управління ДПС в Одеській області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ч. 5 ст. 262 КАС України.

Ухвалою суду від 14.01.2021 року подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

11.02.2021 року та 03.06.2021 року у справі були проведені підготовчі судові засідання, в яких учасники справи приймали участь, надавали пояснення, відзив на адміністративний позов (а.с. 87-93), відповідь на відзив (а.с. 109-114), додаткові письмові докази (а.с. 94-101, 148-202) та викладали свої правові позиції щодо спірних правовідносин.

03.06.2021 року ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 15.07.2021 року представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові, та просили їх задовольнити.

Представники Головного управління (далі ГУ) ДПС в Одеській області до судового засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином та своєчасно. ГУ ДПС в Одеській області було подано відзив на адміністративний позов (а.с. 109-114), з якого вбачається, що податковий орган проти задоволення позовних вимог Фермерського господарства «Гарант-Манько» заперечує та наполягає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.

Судом у справі встановлено наступне.

Фермерське господарство «Гарант-Манько» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.03.2000 року за №0000337.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності позивача є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.47 Розведення свійської птиці; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 52.10 Складське господарство.

Фермерське господарство «Гарант-Манько» з 01.04.2017 року є платником податків на додану вартість, що підтверджується витягом №200328470 з Реєстру платників податків на додану вартість (а.с. 10).

В період з 27.08.2020 року по 04.09.2020 року на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області від 19.08.2020 року №3658 та направлення на перевірку від 21.08.2020 року, посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Фермерського господарства «Гарант-Манько`з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

За результатами перевірки податковим органом було складено акт №000134/15-32-05-11/30816983 від 11.09.2020 року (а.с. 9-36, 94, 95), у висновках якого зазначено про порушення позивачем п.п.198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 276 456,00 грн. (травень 2020 року), завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду) в сумі 329 493,00 грн. (червень 2020 року).

Не погодившись із висновками, викладеними в акті перевірки №000134/15-32-05-11/30816983 від 11.09.2020 року Фермерське господарство «Гарант-Манько» 21.09.2020 року подало на адресу ГУ ДПС в Одеській області відповідні заперечення (а.с. 27-29, 96-98).

Листом податкового органу від 29.09.2020 року №18687/10/15-32-07-16-06 (а.с.30-36) висновки акту перевірки були залишенні без змін, а заперечення Фермерського господарства «Гарант-Манько» без задоволення.

При цьому відповідачем були винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 02.10.2020 року (форма В4), яким позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмір 329493,00 грн. (а.с. 37);

- № від 27.10.2020 року (форма Р), яким Фермерському господарству «Гарант-Манько» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 345 570,00 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням - 276 456,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 69 114,00 грн. (а.с. 38).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судом під час розгляду справи встановлено, що зазначені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях суми податкових зобов`язань та штрафних санкцій були визначені контролюючим органом Фермерському господарству «Гарант-Манько» за час господарських взаємовідносин ТОВ «Аверон Кепітал», що здійснював для позивача будівельні роботи з влаштування складу та благоустрою території, що знаходиться за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район. Смт. Цебрикове, комплекс будівель і споруд №1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

В силу п. 75.1 ст. 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст.75 ПК, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п.п. 78.1.8 п. 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Відповідно до п. 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно п. 78.5 статті 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Приписами підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податків у інших платників товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Між тим, згідно приписів пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тому витрати підприємства для цілей оподаткування податком на прибуток, а податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість повинні бути підтверджені первинними документами, що відображають реальність господарської операції, та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так судом встановлено, що 23.04.2020 року між Фермерським господарством «Гарант-Манько» (як замовником) та ТОВ «Аверон Кепітал» (як підрядником) було укладено договір підряду №4/23-5 (а.с. 66-70).

Відповідно до п.1.1 Договору замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати будівельні роботи з влаштування складу та благоустрою території, що знаходиться за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, смт. Цебрикове, комплекс будівель і споруд №1. Обсяг робіт, які підлягають виконанню за цим договором, визначається кошторисом, який складає підрядник.

Роботи за цим договором виконуються власними засобами і силами за рахунок матеріалів підрядника (п. 1.3 Договору).

Підрядник зобов`язується виконати роботи, передбачені цим договором, в строк до 01.09.2020 року.

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна сума договору розраховується та погоджується сторонами на підставі кошторису (додаток №1 до договору).

24.04.2020 року між Фермерським господарством «Гарант-Манько» та ТОВ «Аверон Кепітал» було підписано акт приймання-передачі майданчика під будівництво, а саме земельну ділянку за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, смт. Цебрикове, комплекс будівель і споруд №1, яка вільна від забудови (а.с. 62).

03.06.2020 року між сторонами також було підписано акт приймання-передачі майданчика після завершення будівництва, а саме земельну ділянку за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, смт. Цебрикове, комплекс будівель і споруд №1, з влаштуванням складу та благоустрою території (а.с. 63).

При цьому на підтвердження виконання ТОВ «Аверон Кепітал» робіт за вищезазначеним договором позивачем було надано наступні первинні документи: довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за травень-червень 2020 року, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 складу та благоустрою території, підсумкову відомість ресурсів, зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва, договірну ціну на будівництво, зведений акт приймання виконаний робіт форми Кб-2в, платіжні доручення.

Разом з тим, податковий орган вважає вищезазначені роботи виконанні ТОВ «Аверон Кепітал» нереальним та такими, що здійсненні з метою формування позивачем штучного податкового кредиту з огляду на наступне.

Так як зазначено відповідачем в акті перевірки, в акті приймання виконаний робіт (форми Кб-2в) підписаного між позивачем та ТОВ «Аверон Кепітал» в рядку «період» було вказано «червень 2020 року». Водночас у позивача відсутні інші первинні бухгалтерські документи, які підтверджують виконання ТОВ «Аверон Кепітал» робіт згідно договору підряду №4/23-5 від 23.04.2020 року саме за три робочі дні. Також відповідач посилається на відсутність у ТОВ «Аверон Кепітал» трудових ресурсів для виконання обсягу робіт зазначеного в акті виконаний робіт форми Кб-2в за червень 2020 року, відсутність у контрагента позивача ліцензії на виконання будівельних робіт, основних фондів та засобів задля виконання робіт, а також документів, підтверджуючих право власності позивача на земельну ділянку, на якій проведені роботи відповідно до зазначеного раніше акту.

Як було зазначено з даного приводу представником позивача в адміністративному позові у судовому засіданні, при складанні та підписанні між Фермерським господарством «Гарант-Манько» та ТОВ «Аверон Кепітал» спірного акту приймання виконання робіт (форми Кб-2в) було допущено описку та помилково зазначено період «червень 2020 року». Водночас зазначений акт відображав виконанні роботи, що були здійсненні ТОВ «Аверон Кепітал» за період травень-червень 2020 року, тобто протягом двох місяців, що підтверджується також іншими первинними документами, наданими контролюючому органу та до суду.

Також на підтвердження зазначених обставин позивачем було надано до суду довідку №2 від 03.06.2020 року складену директором ТОВ «Аверон Кепітал», в якій контрагент позивача зазначає про помилковість періоду, що був зазначений ним у спірному акті приймання виконаний робіт форми Кб-2в та довідці про вартість виконаних будівельних робіт (а.с. 61).

Виправленні первинні документи надавались позивачем разом із заперечення до акту перевірки податковому органу, однак не були враховані останнім при винесенні спірних повідомлень-рішень.

Суд зауважує, що наявність помилок у оформленні первинних документів, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 30.05.2019 по справі №820/1009/17.

Також суд зауважує, що висновки податкового органу щодо неможливості виконання ТОВ «Аверон Кепітал» будівельних робіт наявними в нього трудовими ресурсами, а саме 14 осіб (8 чоловіків та 6 жінок) будувались відповідачем виключно на твердженні, що такі роботи були виконання ним за три дні. Водночас, як було встановлено судом, будівельні роботи з влаштування складу та благоустрою території ТОВ «Аверон Кепітал» здійснювались протягом трьох місяців, а отже у контрагента позивача на думку суду були наявні необхідні трудові ресурси.

Також суд зазначає, що сама по собі відсутність у контрагентів транспортних засобів, нерухомого майна, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи жодних належних та допустимих доказів відсутності у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів суду не надано. Також представником відповідача не спростовано того, що податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит та формування витрат підприємства в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних контрагента, або третіх осіб) здійснюється поставка товарів або послуг (робіт) постачальником.

Крім того суд зазначає, що чинним законодавством не регламентовано питання щодо кількості штатних працівників, або інших обов`язкових ресурсів для здійснення певного виду господарської діяльності, а податковим органом, як суб`єктом владних повноважень, що встановлював порушення з боку позивача, не зазначено ні в акті перевірки, ні у судовому засіданні, яка кількість зазначених ресурсів є достатньою, на його думку, для здійснення певних господарських операцій.

Відсутність основних фондів, на думку суду, також не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство позивача перевіряти наявність таких ресурсів у контрагентів та формувати податковий кредит лише за їх наявності, а його контрагента - здійснювати господарську діяльність лише при таких умовах.

При цьому представником відповідача не спростовано того, що укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки (виконання робіт, надання послуг), а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Крім того суд зазначає, що можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента позивача не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про наявність таких порушень з боку Фермерського господарства «Гарант-Манько», а також про відсутність у позивача, як покупця товару, права на формування витрат у бухгалтерському та податковому обліку, а також податкового кредиту з податку на додану вартість.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу №1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону "Про податок на додану вартість" стало не передбачуваним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п. 43, п. 69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Також суд критично ставиться до посилання відповідача на відсутність у ТОВ «Аверон Кепітал» ліцензії на здійснення робіт з будівництва, оскільки зазначені твердження спростовуються матеріалами справи. Так 08.07.2019 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було видано ТОВ «Аверон Кепітал» ліценцію на здійснення господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з середніми та значними наслідками (а.с. 64).

Також суд не приймає до уваги посилання відповідача, що влаштування складу та благоустрою території, що знаходиться за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, смт. Цебрикове, комплекс будівель і споруд №1, використовується ФГ «ГАРАНТ- МАНЬКО» в операціях, які не є господарською діяльністю платника податку.

Як було зазначено з даного приводу представником позивача у судовому засіданні, основним видом діяльності ФГ «Гарант-Манько» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. У позивача наявна необхідна сільськогосподарська техніка, транспортні засоби, земельні ділянки для здійснення господарської діяльності (а.с. 73-74, 164-173) При цьому будівництво складського приміщення було необхідно ФГ «Гарант-Манько» задля зберігання вирощеної ним продукції. Відповідачем зазначених представником позивача обставин спростовано не було.

При цьому суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовували б наявність зв`язку між господарськими операціями позивача та необхідністю будування ним складського приміщення для зберігання зернових культур, насіння олійних культур. Контролюючим органом не було надано до суду доказів на підтвердження власної правової позиції, що будівництво складу здійснювалось позивачем в особистих цілях.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на ненадання позивачем документів на його запит, з огляду на наступне.

Так, учасниками справи не заперечується, що 27.08.2020 року ГУ ДПС в Одеській області було вручено позивачу запит про надання первинних документів, завірених копій документів, якими підтверджено декларування податкового кредиту з ПДВ, тому числі із контрагентом-постачальником ТОВ «Аверон Кепітал» за період червень 2020 року та первинні документи щодо формування суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2020 року.

Як було зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, 01.09.2020 року головним бухгалтером Фермерського господарства «Гарант-Манько» було у повному обсязі (відповідно до запиту від 27.08.2020 року) направлено на адресу податкового органу витребувані відповідачем документи, які були отриманні останнім 03.09.2020 року, тобто до завершення перевірки, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 115).

Крім того, ФГ «Гарант-Манько» разом із запереченням на акт перевірки також було додатково надано первинні документи, а саме: копію довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за травень - червень 2020 рік; копію зведеного акту приймання виконаних будівельних робіт за травень- червень 2020 року; копія довідки №2 від TOB «Аверон Кепітал»; копія акту приймання - передачі майданчика під будівництво від 24 квітня 2020 року; копія акту приймання - передачі майданчику після завершення будівництва від 03 червня 2020 року; копія витягу про наявність ліцензії ТОВ «Аверон Кепітал»; копію податкової декларації зі сплати на землю за 2020 рік ОСОБА_1 ; копія договору №1/М (про безоплатну передачу майна) від 1 березня 2017 року актами №1 та №2; фотофіксацію майданчику з влаштуванням складу та благоустрою території адресою: Одеська область, В.Михайлівський р-н, смт. Цебрікове, комплекс будівель, та споруд №1.

Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання при прийняття рішення.

Водночас податковим органом під час винесення акту перевірки №000134/15-32-05-11/30816983 від 11.09.2020 року та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не було враховано наданих позивачем документів, що призвело до помилкових висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства .

Згідно ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд зазначає, що відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів того, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а також доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги Фермерського господарства «Гарант-Манько» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви було додано платіжне доручення №93 від 02.11.2020 року (а.с. 81) про сплату судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру у загальній сумі 10 125,95 грн.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви Фермерського господарства «Гарант-Манько» у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 10125,95 грн. з Головного управління ДПС в Одеській області.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 192-194, 241-246, 251, 255, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов Фермерського господарства «Гарант-Манько» (67130, Одеська область, Великомихайлівський район, смт. Цебрикове, вул. Миру, 70А) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № та № від 02.10.2020 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фермерського господарства «Гарант-Манько» суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 10 125,95 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 26 липня 2021 року.

Суддя О.В. Білостоцький