Справа № 160/9133/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2021 року Справа № 160/9133/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
08.06.2021 року представник ОСОБА_1 - Старенченко Ф.І. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з урахуванням висновків суду у справі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2021 року про призначення пенсії із зарахуванням: до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періодів з 29.06.1992 року по 01.03.1994 року, з 18.04.1994 року по 17.04.2003 року, до загального та пільгового стажу роботи за Списком № 1 періодів з 31.05.2014 року по 26.10.2015 року, з 30.10.2015 року по 21.04.2021 року, з 26.04.2021 року по 17.05.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 14.07.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 року визнано поважною причину пропуску строку на подання відзиву на позов та продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області строк на подання відзиву на позов протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
17.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням № 46 від 19.05.2021 року відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії через відсутність 25 років необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 1.

Згідно з рішенням відповідача № 46 від 19.05.2021 року необхідний пільговий стаж, визначений п.3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 25 років. Страховий стаж особи становить 23 роки 4 місяці 4 дні, в тому числі пільговий стаж - 8 років 10 місяців 7 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до стажу не враховано періоди:

- пільгової роботи 18.04.1994р. - 17.04.2003р. в зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» через відсутність в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. В даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціальною страхування встановлено особливість "ЗП3013А1", що передбачає необхідність проведення атестації робочих місць та виникнення права на пенсію відповідно до пп.1 п.2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в 50-річному віці;

- 30.10.2015р. - 21.04.2021р. в зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків, що передбачено статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначені пенсії щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року (далі - Закон №1788).

Закон №1788 відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року було доповнено Закон № 1058-IV розділом XIV-І Пенсійне забезпечення окремих категорія громадян, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11.10.2017 року.

Суд зазначає, що Закон № 1058-IV є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Преамбулою Закону №1058-IV передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, Закон № 1058-IV як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах з моменту набрання законної сили Законом України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» - з 11.10.2017 року.

Відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 14 Закону № 1788, а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 19.07.2002 року останній навчався і працював у спірний період:

- 29.06.1992 року - закінчив навчання в Луганському промислово-економічному технікумі та здобув кваліфікацію гірничого техніка-електромеханіка;

- з 20.06.1992 року по 01.03.1994 року - проходив службу в Збройних Силах України;

- з 18.04.1994 року по 17.04.2003 року - працював підземним електрослюсарем 3 розряду в Шахтоуправлінні "Луганське";

- з 25.07.2005 року по 26.10.2015 року в ВП "Шахтоуправління "Луганське" ДП "Луганськвугілля".

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 30.10.2015 року останній також у спірний період працював:

- з 30.10.2015 року по 21.04.2021 року на руднику Баренцбург ФГУП "ГТ "Арктикуголь" (мовою оригіналу)

- 26.04.2021 року по теперішній час станом на 14.05.2021 року - електрослусарем підземним 5 розряду в ВСП "Шахтоуправління Павлоградське" ПАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля".

Згідно розрахунку стажу (форма PC-право), зробленого відповідачем, загальний стаж роботи позивача станом по 31.05.2014 року становить 23 роки 4 місяця 27 днів, пільговий стаж - 8 років 10 місяців 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так відповідачем не зараховано до загального та пяльгового стажу позивача наступні періоди:

- з 01.09.1988 року по 24.06.1992 року;

- з 29.06.1992 року по 01.03.1994 року;

- з 18.04.1994 року по 17.04.2003 року;

- з 01.06.2014 року по 31.07.2014 року;

- з 01.08.2014 року по 26.10.2015 року;

- 26.04.2021 року по 17.05.2021 року.

Проте, суд критично ставиться до такого висновку відповідача виходячи з наступного.

Щодо не зарахування до пільгового стажу роботи позивача періоду навчання з 01.09.1988 року по 24.06.1992 року та строкової військової служби з 29.06.1992 року по 01.03.1994 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 4 Закону України Про професійно-технічну освіту, система професійної (професійно-технічної) освіти складається з закладів професійної (професійно-технічної) освіти незалежно від форм власності та підпорядкування, що проводять діяльність у галузі професійної (професійно-технічної) освіти, навчально-методичних, науково-методичних, наукових, навчально-виробничих, навчально-комерційних, видавничо-поліграфічних, культурно-освітніх, фізкультурно-оздоровчих, обчислювальних та інших підприємств, установ, організацій та органів управління ними, що здійснюють або забезпечують підготовку кваліфікованих робітників.

Приписами ч. 1 ст. 17 Закону України Про професійно-технічну освіту передбачено, що заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про професійно-технічну освіту, до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Відповідно до статті 38 Закону України Про професійно-технічну освіту, час навчання у професійно-технічному закладі зараховується до трудового стажу учня, у тому числі в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

В період з 01.09.1988 року по 24.06.1992 року, позивач навчався в Луганському промислово-економічному технікумі та здобув кваліфікацію гірничого техніка-електромеханіка, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 19.07.2002 року та копією диплому серії НОМЕР_3 від 29.06.1992 року. На підставі здобутої спеціальності позивач працював на роботах, що дають право на отримання пенсії на пільгових умовах, у зв`язку із чим, суд вважає помилковими твердження відповідача, що зазначений навчальний заклад не відноситься до закладів професійно-технічної освіти.

З огляду на приписи статті 38 Закону України Про професійно-технічну освіту, період навчання позивача в Луганському промислово-економічному технікумі з 01.09.1988 року по 24.06.1992 року має бути включений до пільгового стажу ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд зазначає, що позивачем не ставиться питання щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи період навчання в Луганському промислово-економічному технікумі з 01.09.1988 року по 24.06.1992 року, однак в ході розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачем було протиправно не зараховано вказаний період навчання позивача.

На підставі викладеного, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період навчання в Луганському промислово-економічному технікумі з 01.09.1988 року по 24.06.1992 року.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України" , зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Позивач проходив військову службу у період з 20.06.1992 року по 01.03.1994 року та враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду його навчання, а також з огляду на приписи статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», період проходження позивачем військової служби має бути включений до пільгового стажу ОСОБА_1 .

Отже, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 29.06.1992 року по 01.03.1994 року.

Щодо не зарахування до пільгового стажу роботи позивача періоду його роботи з 18.04.1994 року по 17.04.2003 року підземним електрослюсарем 3 розряду в Шахтоуправлінні "Луганське", суд зазначає про таке.

Підставою для не зарахування відповідачем вказаного періоду роботи до пільгового стажу роботи позивача стала відсутність інформації про проведення атестації робочих місць на підприємстві Шахтоуправління "Луганське" за 1994-2003 роки.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що до заяви про призначення пенсії позивачем не надано довідку про підтвердження пільгового трудового стажу за період роботи з 18.04.1994 року по 17.04.2003 року підземним електрослюсарем 3 розряду в Шахтоуправлінні "Луганське".

Професія підземного електрослюсаря відноситься до списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та потребує проведення атестації робочих місць.

Так, застосування списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах регулюється Порядком, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383.

Згідно з цим Порядком під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року (п.3 Порядку).

Слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992р. №41.

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Наказом Міністерства праці і соціальної політики України "Про затвердження роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках" від 21.08.2000 року № 205, зазначено, що в окремих випадках через складний фінансово-економічний стан, що склався по незалежним від підприємства причинам, для проведення атестації робочих місць, де не відбулися корінні зміни умов і характеру праці, можливе використання результатів попередньої атестації.

Згідно п.1 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 1 грудня 1990 року № 357 державний контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці та віднесення їх до категорії з шкідливим і важкими умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій встановлено, що періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Наведене дає підстави для висновку, що позивач не повинен нести жодних негативних наслідків навіть у разі не проведення його роботодавцем атестації робочих місць в спірні періоди.

Суд зазначає, що в даному випадку факт роботи позивача в спірний період з 18.04.1994 року по 17.04.2003 року в умовах зайнятості повний робочий день під землею у якості підземного електрослюсаря (професія входить до Списку № 1) на підприємстві Шахтоуправління «Луганське» підтверджується наявними в матеріалах пенсійної справи позивача доказами, а саме: копією трудової книжки серія НОМЕР_1 від 19.07.2002 року (записи №№ 3-6), а також індивідуальною відомістю щодо позивача форми ОК-5.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно не зараховано до пільгового стажу роботи позивача періоду його роботи з 18.04.1994 року по 17.04.2003 року підземним електрослюсарем 3 розряду в Шахтоуправлінні "Луганське".

Враховуючи викладене, суд знаходить підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 18.04.1994 року по 17.04.2003 року підземним електрослюсарем 3 розряду в Шахтоуправлінні "Луганське".

Щодо не зарахування до загального та пільгового стажу роботи позивача періоду його роботи з 31.05.2014 року по 26.10.2015 року, з 30.10.2015 року по 21.04.2021 року та з 26.04.2021 року по 17.05.2021 року, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що період роботи ОСОБА_1 в ВП "Шахтоуправління "Луганське" ДП "Луганськвугілля" з 25.07.2005 року по 31.05.2014 року (включно) було зараховано до загального страхового та пільгового стажу на підставі відомостей, що містяться в системи персоніфікованого обліку застрахованих осіб (форма ОК-5).

Відповідач не зарахував позивачу до загального та пільгового стажу роботи період з 01.06.2014 року по 26.10.2015 року, з 30.10.2015 року по 21.04.2021 року та з 26.04.2021 року по 17.05.2021 року на підставі того, що згідно даних системи персоніфікованого обліку в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) відсутня інформація про сплату страхових внесків за вказаний період.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону № 1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 року (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 року (справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник, зокрема, щодо не зарахування відповідачем до страхового (загального) та пільгового стажу періоду роботи з 01.06.2014 року по 26.10.2015 року, з 30.10.2015 року по 21.04.2021 року та з 26.04.2021 року по 17.05.2021 року, у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків.

Так, з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) дійсно вбачається, що період роботи позивача з 01.06.2014 року по 26.10.2015 року у ВП «Шахтоуправління «Луганське» ДП «Луганськвугілля» не зарахований до страхового стажу позивача.

Факт пільгової роботи позивача ОСОБА_1 з 25.07.2005 року по 26.10.2015 року (спірний період з 01.06.2014 року по 26.10.2015 року) в умовах зайнятості повний робочий день під землею на Відособленому підрозділі «Шахтоуправління «Луганське» Державного підприємства «Луганськвугілля» підтверджується наявними в матеріалах пенсійної справи позивача доказами, а саме: трудовою книжкою НОМЕР_1 (записи №№ 7-12).

Факт пільгової роботи позивача в умовах зайнятості повний робочий день під землею в спірний період з 30.10.2015 року по 21.04.2021 року на руднику Баренцбург арх. Шпицберген «Державного тресту «Артиквугілля» підтверджується наявними в матеріалах пенсійної справи позивача доказами, а саме: трудовою книжкою НОМЕР_4 (записи №№ 1-4); довідками № 10/сп від 04.02.2021 року, № 8/сп від 29.01.2021 року, № 11/сп від 04.02.2021 року, № 5/сп від 27.01.2021 року, № 4/сп від 27.01.2021 року.

Факт пільгової роботи позивача в умовах зайнятості повний робочий день під землею в спірний період з 26.04.2021 року по 14.05.2021 року на підприємстві ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» виробничий структурний підрозділ «Шахтоуправління Павлоградське» підтверджується наявними в матеріалах пенсійної справи позивача доказами, а саме: трудовою книжкою НОМЕР_1 (запис № 13).

За приписами чинного пенсійного законодавства України до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між державою Україна та іншими державами.

Згідно приписів Угод між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 року та про гарантії прав громадян держав учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами.

Призначення пенсії громадянам держав-учасниць здійснюється за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсії на пільгових умовах, громадянам держав-учасниць враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав.

Суд наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.06.2014 року по 26.05.2015 року, з 30.10.2015 року по 21.04.2021 року та з 26.04.2021 року по 14.05.2021 року та про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати його відповідно до страхового та пільгового стажу позивача.

Підсумовуючи вище наведене, суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки та як наслідок правомірність не зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу роботи позивача.

Таким чином, оскільки суд в межах даної адміністративної справи встановив протиправність дій відповідача щодо не зарахування позивачу спірних періодів роботи, служби та навчання, то суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 46 від 19.05.2021 року про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 , внаслідок чого воно підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з урахуванням висновків суду у справі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2021 року про призначення пенсії.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 681,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 139, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 46 від 19.05.2021 року про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за Списком № 1 періодів: навчання з 01.09.1998 року по 24.06.1992 року, строкової військової служби з 29.06.1992 року по 01.03.1994 року, роботи з 18.04.1994 року по 17.04.2003 року, до загального та пільгового стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи з 01.06.2014 року по 26.10.2015 року, з 30.10.2015 року по 21.04.2021 року, з 26.04.2021 року по 14.05.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) від 17.05.2021 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду у справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір у розмірі 681,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна