Справа № 740/3546/21
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/3546/21
Провадження № 2-а/740/23/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,

установив:

24 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 04 червня 2021 року серії ДПО18 № 712943, прийняту поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Рівненській області Шевчуком Назаром Сергійовичем стосовно ОСОБА_1 , та закрити провадження в справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04 червня 2021 року поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Рівненській області ДПП сержантом поліції Шевчуком Н. С. було складено постанову серії ДПО18 № 712943 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до змісту постанови, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan 370Z, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Рівне, вул. Дубенська, 74 , перевищив установлені обмеження швидкості руху, при дозволених 70 км/год здійснював рух зі швидкістю 85 км/год, чим перевищив установлене обмеження швидкості руху на 15 км/год і порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

При розгляді справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки ОСОБА_1 виявив бажання реалізувати своє право на правову допомогу відповідно до ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що подав відповідне клопотання. Однак поліцейським Шевчуком Н. С. було порушене законне право позивача на захист і складено постанову серії ДПО18 № 712943 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. Інспектором не було вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адмінправопорушення.

Крім цього, працівник патрульної служби здійснював вимір швидкості приладом TruCam LTI 20/20, тримаючи його в руках, тобто прилад не був закріплений, як того вимагає закон.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що в інспектора були достатні підстави вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Існування наведених обставин і зумовило виникнення в інспектора поліції на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» права на реалізацію повноважень вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

З постанови серії ДПО18 № 712943 від 04 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 слідує, що він, рухаючись у населеному пункті м. Рівне, вул. Дубенська, 74, керуючи транспортним засобом Nissan 370Z, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевищив установлені обмеження швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20 TC 000658, а також не пред`явив у спосіб, який дає поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія та реєстраційному документі на транспортний засіб.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 12.4 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та п. 2.4, 2.1 а, 2.1 б ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Перевищення швидкості ОСОБА_1 підтверджується фотознімком та відеозаписом, здійсненими сертифікованим приладом лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 № TC000658. На фото та відеозаписі зафіксовано, що автомобіль позивача 04 червня 2021 року об 11:47 год проїжджав у м. Рівне по вул. Дубенська, 74, зі швидкістю 85 км/год, при цьому дозволена максимальна швидкість 50 км/год. Таким чином, перевищення швидкості становить 35 км/год.

Також факт непред`явлення відповідних документів поліцейському, а саме посвідчення водія на право керування відповідно, категорією та свідоцтва про реєстрацію на транспортний засіб зафіксований на відео з портативного відео реєстратора ВК0003, закріпленої на форменому одязі поліцейського, від моменту зупинки транспортного засобу до вручення постанови про адміністративне правопорушення.

Зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО № 712943 від 04 червня 2021 року, прийнятої щодо ОСОБА_1 , у повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, у якій зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення, правильно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тобто оскаржувана постанова прийнята на підставі та у межах повноважень, та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно.

Щодо невжиття дій поліцейським про надання водію можливості скористатися правом на отримання правової допомоги, то під час розгляду справи інспектором Шевчуком Н. С. було зачитано права згідно зі ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом та в телефонному режимі проконсультувався з адвокатом, після чого повідомив інспектора, що наразі його адвокат перебуває у судовому засіданні, тому зможе під`їхати через 3 години. На що інспектор запропонував водієві перенести розгляд справи, оскільки не може чекати. Від ОСОБА_1 інших клопотань не надходило, про що свідчить запис з портативного відео реєстратора поліцейського ВК 0003 о 12 год 54 хв.

Поліцейський здійснював вимір швидкості приладом TruCam LTI 20/20, тримаючи його в руках, оскільки це є цілком законно, так як лазерний вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто створений для утримування в руках під час вимірювання. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху в автоматичному режимі.

Відповідно до листа ДП «Всеукраїнського державного науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01 жовтня 2019 року № 22-38/49 лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості ТЗ в автоматичному режимі.

Представник відповідача вважав адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне правопорушення таким, що не підлягає задоволенню, адже ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративної відповідальності.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити.

Представник відповідача у відзиві на позов просив розглянути справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто ч. 2 ст. 77 КАСУ встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч. 3 ст. 79 КАСУ зобов`язує відповідача надати всі наявні у нього докази разом із поданням відзиву, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАСУ під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень», належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За змістом ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, в цьому публічно-правовому спорі саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення.

Згідно з оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 04 червня 2021 року серії ДПО18 № 712943, прийнятою поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Рівненській області Шевчуком Н. С. стосовно ОСОБА_1 , 04 червня 2021 року о 10-51 год. у м. Рівне по вул. Дубенській, 74, водій, керуючи транспортним засобом, перевищив установлені обмеження швидкості руху в н.п. «Рівне» більше, ніж на 20 км/год.; швидкість руху вимірювалась лазерним приладом TruCam LTI 20/20 № TC000658; рухався зі швидкістю 85 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР, а також не пред`явив у спосіб, який дає змогу поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, та реєстраційному талоні на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4, 2.1 а, 2.1 б ПДР, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 122 КУпАП; об`єднано за ч. 2 ст. 36 КУпАП. Застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються ПДР.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема, населений пункт - це забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункта», 5.47 «Населений пункт», 5.48 «Кінець населеного пункта».

Водночас п. 12.4 ПДР передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Крім цього, відповідно до п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

a) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;
б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;
в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно з п. 2.1 а та 2.1 б водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

- посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
- реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

За правилами ч. 2 ст. 36 КУпАП, я кщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Разом з цим ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні ст. 72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАСУ належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд дослідив надані сторонами відеозаписи події.

Установлено, і не заперечується сторонами, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача відбувалося за допомогою приладу TruCam, який поліцейський тримав у руках.

Ураховуючи положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Законодавством не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Указана обставина ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Крім цього, з відеозапису вбачається, що поліцейським під час розгляду справи не забезпечено дотримання прав ОСОБА_1 на правову допомогу. Так, ОСОБА_1 виявив бажання реалізувати своє право на правову допомогу, про що повідомив поліцейського. Однак поліцейським Шевчуком Н. С. порушено право позивача на захист, прийнято оскаржувану постанову за відсутності захисника ОСОБА_1, враховуючи, що останній наполягав на розгляді справи за присутності адвоката, який за повідомленням ОСОБА_1 був зайнятий в судовому процесі і зміг би приїхати на місце зупинки транспортного засобу через декілька годин. Повідомивши ОСОБА_1 про те, що він не може так довго чекати адвоката, і розглянувши справу за відсутності захисника, поліцейський тим самим порушив право ОСОБА_1 на правову допомогу.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про порушення прав позивача на захист, що в свою чергу стало підставою для прийняття оскаржуваної постанови з порушенням установленої законом процедури та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Отже, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАСУ, є необґрунтованою і такою, що прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), з порушенням установленої законом процедури.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 12.4 ПДР не підтверджується належними та зібраними у справі доказами.

Разом з цим слід зазначити, що оскаржувану постанову стосовно ОСОБА_1 прийнято за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 122 КУпАП; на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП справи об`єднано в одне провадження.

Адміністративний позов ОСОБА_1 не містить жодних відомостей щодо законності чи незаконності оскаржуваної постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП

Відповідно до ч. 3 ст. 186 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Як вже зазначалося, згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Слід зазначити, що адміністративні суди не розглядають публічно-правові справи про адміністративні правопорушення, оскільки їх розглядають органи Національної поліції, які приймають за результатами розгляду відповідні постанови.

Тому адміністративний суд не вирішує питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах.

З урахуванням викладеного заявлені позовні вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 5, 77, 243, 244, 245, 286 КАСУ, суд

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 04 червня 2021 року серії ДПО18 № 712943, прийняту поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Рівненській області Шевчуком Назаром Сергійовичем стосовно ОСОБА_1 , - скасувати.

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 направити в Управління патрульної поліції в Рівненській області для розгляду компетентною посадовою особою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 26 липня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко