Справа № 640/1845/19
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

19 липня 2021 року місто Київ №640/1845/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Лук`янець Д.В., розглянувши у судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат в адміністративній справі
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія"
представників позивача - Ларіонова М.О.,
представника відповідача-1 - не з`явився,
представника відповідачів-2,3 - Рибак А.Ю.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2019 (суддя Огурцов О.П.) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішення за результатами розгляду скарги - задоволено частково. Суд вирішив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14.11.2018 № 2 на суму 189 054, 00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" задоволено. Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2019 скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14.11.2018: № 2, № 2, № 2, № 2, № 2, рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 2895/6/99-99-11-04-01-25 від 21.01.2019.

Постановою Верховного Суду від 30.09.2020 касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 скасовано. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2 щодо застосування штрафу в розмірі 102,31 грн залишено в силі. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Листом Верховного Суду від 28.10.2020 №640/1845/19/64447/20 матеріали справи №640/1845/19 скеровано до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2020 адміністративну справу №640/1845/19 прийнято до провадження суддею Іщуком І.О. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2021 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" задоволено.

Суд вирішив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.11.2018 №2, №2, №2 в частині застосування штрафу у розмірі 189 054,00 грн, №2, №2;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги вих.№2895/6/99-99-11-04-01-25 від 21.01.2019.

Разом з тим через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 18.06.2021 від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій останній просить суд:

- cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Елеваторна Компанія» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (код ЄДРПОУ ВП 44116011), судовий збір в розмірі 48 025 (сорок вісім тисяч двадцять п`ять) гривень;

- cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Елеваторна Компанія» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України () судовий збір в розмірі 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) гривні 50 копійок;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Елеваторна Компанія» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (код ЄДРПОУ ВП 44116011), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 263 592 (двісті шістдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто дві) гривні 04 копійки.

В обгрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат позивач звернув увагу на те, що ним були понесені судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 21 131,00 грн та апеляційної скарги у розмірі 31 696,50 грн.

Окрім цього, з метою забезпечення представництва інтересів та отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено Договір про надання правової допомоги від 30.11.2020 року б/н (надалі - «Договір») з AO «Арцінгер».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2021 призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №640/1845/19, яке відбудеться 19 липня 2021 року о 15:40 год., в приміщенні Окружного адміністративному суді міста Києва за адресою: місто Київ, вулиця Болбочана Петра, 8, корпус 1, зал №9.

Від представника Державної податкової служби України та Головного управління Державної податкової служби у місті Києві 01.07.2021 до суду надійшли письмові заперечення на заяву позивача про сплату правничої допомоги, відповідно до яких відповідачі критично ставляться до заявленої позивачем суми стягнення та вважають, що для задоволення вказаної заяви підстави відсутні, оскільки ставки за надання послуг з правничої допомоги не є відсотковою ставкою від суми позову та не залежать від обсягів виконаної роботи або витраченого часу на надання послуг.

З приводу здійснення розрахунку представником позивача за кожне із проведених судових засідань представник ДПС України зазначив, що у звіті про виконання Договору зазначено лише дати судових засідань та не зазначено про кількість годин проведених судових засідань, що свідчить про формальне складення документації, яка належним чином не засвідчує реальність надання ряду послуг за наданими стороною позивача Актами та належним чином не підтверджує розміри заявленої суми до відшкодування.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши міркування сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Також, суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд наголошує на тому, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу у якій таку допомогу надано.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 821/1594/17 від 15.05.2018.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI ).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії таких документів:

- договір про надання правової допомоги від 30.11.2020 б/н;

- додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 30.11.2020 б/н;

- рахунок-фактура від 16.03.2021 №1946/114-1 у справі "UkrElCo/tax dispute new round/court of trial" згідно Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 30.11.2020 на загальну суму 269 602,84 грн;

- виписка з банку по рахунку № НОМЕР_1 з 23.03.2021 до 23.03.2021;

- податкова накладна від 23.03.2021 №94;

- акт про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 23.03.2021;

- звіт про виконання договору про надання правової допомоги від 30.11.2020 б/н, додатку №1 до договору про надання правової допоомги від 30.11.2020 за період 30.11.2020 17.06.2021

З наведеного вище слідує, що витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Елеваторна Компанія» на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з тим, суд звертає увагу, щ під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат відповідачі заперечували проти заяви про розподіл судових витрат.

Так, відповідачами наголошено на тому, що ставки за надання послуг з правничої допомоги не є відсотковою ставкою від суми позову та не залежать від обсягів виконаної роботи або витраченого часу на надання послуг.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, відповідно до яких при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, судом встановлено, що розгляд вказаної справи, за наслідками якого судом винесено рішення від 13.06.2019, відбувся після її надходження із касаційної інстанції на новий розгляд відповідно до постанови Верховного Суду від 30.09.2020 №640/1845/19.

Разом з тим, у своїй заяві позивач підтвердив, що представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" в суді першої інстанції Адвокатським об`єднанням "Арцінгер" здійснено після повернення адміністративної справи на новий розгляд відповідно до Договору про надання правової допомоги від 30.11.2020 б/н та з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 №640/1845/19.

Отже, з наведеного вбачається, що під час представництва інтересів позивача Адвокатським об`єднанням "Арцінгер" після надходження справи №640/1845/19 доказова база стосовно предмету спору в певній мірі вже була сформована.

З аналізу заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу та доданих до неї документів, суд вважає, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги (263 592,00 грн) про фактично надані послуги адвокатом у справі №640/1845/19 є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Також, визначаючи розмір відшкодування коштів направничу допомогу у справі №640/13887/20, суд враховує складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Верховний Суд у своїй постанові від 24.11.2020 у справі №911/4242/15 зазначив про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Враховуючи обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, суд вважає, що заява про розподіл витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню частково шляхом стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України та Головного управління Державної податкової служби у місті Києві понесених ним витрати, пов`язаних з правничою допомогою у розмірі по 25 000,00 грн з кожного.

З приводу стягнення на користь позивача судового збору, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до поданої представником позивача заяви про розподіл судови витрат останній просить суд:

- cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Елеваторна Компанія» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (код ЄДРПОУ ВП 44116011), судовий збір в розмірі 48 025 (сорок вісім тисяч двадцять п`ять) гривень;

- cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Елеваторна Компанія» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України () судовий збір в розмірі 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) гривні 50 копійок.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2021 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.11.2018 №2, №2, №2 в частині застосування штрафу у розмірі 189 054,00 грн, №2, №2. Визнано протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги вих.№2895/6/99-99-11-04-01-25 від 21.01.2019.

Вказане рішення прийнято судом з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30.09.2020, якою рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2 щодо застосування штрафу в розмірі 102,31 грн залишено в силі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати судового збору визначені в Законі України "Про судовий збір".

Статтею 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення від 30.01.2019 №278 та квитанції від 31.01.2019 №63676 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 19 210,00 грн та 1 921,00 грн відповідно, за реквізитами Окружного адміністративного суду міста Києва.

Тобто, з наведено вбачається, що за реквізитами Окружного адміністративного суду міста Києва позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 21 131,00 грн. Інших доказів щодо сплати судового збору за подання позовної заяви матеріали справи не містять.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги, що постановою Верховного Суду від 30.09.2020 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2 щодо застосування штрафу в розмірі 102,31 грн залишено в силі, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідачів судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог шляхом cтягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" понесених ним судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України та стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" понесених ним судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 19 200,00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті гривень) за рахунок бюджетних асигнувань відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

З приводу стягнення судови витрат відповідно до платіжного доручення від 25.09.2019 №2555, на підставі якого позивачем сплачено судовий збір у сумі 31 696,50 грн за подання апеляційної скарги суд дійшов висновку про неможливість повернення позивачу судового збору в розмірі 31 696,50 грн, оскільки питання повернення судового збору має вирішуватись судом, яким прийнято відповідне рішення.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 132, 133, 134, 139, 143, 252, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" задовольнити частково.

2. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" (01001, м. Київ, площа Спортивна, БЦ "Гулівер", 1-А, поверх 15, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ).

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" (01001, м. Київ, площа Спортивна, БЦ "Гулівер", 1-А, поверх 15, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 200,00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011).

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" (01001, м. Київ, площа Спортивна, БЦ "Гулівер", 1-А, поверх 15, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень).

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" (01001, м. Київ, площа Спортивна, БЦ "Гулівер", 1-А, поверх 15, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011)понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень).

6. В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст додаткового рішення виготовлено 22.07.2021.

Суддя Іщук І.О.