Справа № 640/14076/21
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м. Київ № 640/14076/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., при секретарі судового засідання Харченко А.О. розглянувши в загальному позовному провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ»
до проГоловного управління ДПС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,
за участі:

представників позивача - Тимошенко А.В., Сич Є.Ю.,

представника відповідача 1 - Якименко В.В.,

представника відповідача 2 - Даруга В.О.

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 липня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Приватне підприємство «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач-1) та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі по тексту - відповідач-2) про визнання протиправною бездіяльності відповідача - 1 щодо не нарахування перед позивачем пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості по деклараціям за лютий, березень, квітень, жовтень 2015 року за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пеню у розмірі 46 120 440,84грн. нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, яку складають: сума 11 070 307,97грн. пені нарахованої за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 по декларації за лютий 2015 року, сума 11 079 942,64грн. пені нарахованої за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 по декларації за березень 2015 року, сума 11 089 818,35грн. пені нарахованої за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 по декларації за квітень 2015 року, сума 12 880 371,88грн. пені нарахованої за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 по декларації за жовтень 2015 року.

Ухвалою суду від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з триваючим порушенням строків бюджетного відшкодування податку на додану вартість та відповідно до вимог пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України розмір нарахованої на суму бюджетної заборгованості пені за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 у справі складає 46 120 440,84грн., що підлягає стягненню з бюджету на користь ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ».

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача - 1 проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що на даний час чинним законодавством не передбачено порядок ведення, механізм відшкодування сум ПДВ, внесених до Тимчасового реєстру, та структуру такого реєстру. Крім того, позивач не обґрунтовує чому саме він бере в розрахунок період з 14.07.2020 по 05.03.2021 із застосуванням облікових ставок НБУ станом на 2015 та 2016 роки.

Представник відповідача - 2 проти задоволення позовних вимог заперечив, оскільки невиконання контролюючим органом обов`язкових дій, визначених нормами ПК України щодо бюджетного відшкодування ПДВ та нарахування пені у свою чергу зумовлює виникнення спірних правовідносин виключно між позивачем та відповідачем - 1.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №826/17808/16, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020 та постановою Верховного Суду від 14.01.2021, позов ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» задоволено, визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо невідшкодування Приватному підприємству «Ті Ер Ес Лізинг» заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 грн., яка в тому числі виявляється у протиправній не підготовці та не поданні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість у встановлені законодавством терміни та у неподанні узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість; стягнуто з Державного бюджету на користь Приватного підприємства «Ті Ер Ес Лізинг» (01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, 20-А, офіс 1, ) заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 грн.

05 березня 2021 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві перераховано ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ на загальну суму 219 190 751,00грн. по деклараціям за лютий, березень, квітень, жовтень 2015 року.

Як зазначає позивач, в порушення п. 200.23 статті 200 ПК України податковим органом не було нараховано пеню на відповідну суму бюджетної заборгованості.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача 1 та у зв`язку із цим про зобов`язання вчинити дії, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Алгоритм дій державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) ПДВ врегульовано статтею 200 ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

Положеннями пункту 200.7 та 200.10 статті 200 ПК України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.11 статті 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 200.15 статті 200 ПК України встановлено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня, що настав за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Як зазначає позивач та встановлено судом, згідно декларації за лютий 2015 року заявлена позивачем до відшкодування сума 47 761 967,00грн. стала бюджетною заборгованістю 06.05.2015 року (19 березня 2015 року подано декларацію + 30 календарних днів на проведення камеральної перевірки + 5 робочих днів на складання висновку (Висновок на відшкодування передано до казначейства 24 квітня 2015 року) + 5 операційних днів для перерахування суми).

Згідно декларації за березень 2015 року заявлена позивачем до відшкодування сума 47 803 535,00грн. стала бюджетною заборгованістю 03.06.2015 року (15 квітня 2015 року подано декларацію + 30 календарних днів на проведення камеральної перевірки + 5 робочих днів на складання висновку + 5 операційних днів для перерахування суми).

Згідно декларації за квітень 2015 року заявлена позивачем до відшкодування сума 47 846 143,00грн. стала бюджетною заборгованістю 07.07.2015 року (20 травня 2015 року подано декларацію + 30 календарних днів на проведення камеральної перевірки + 5 робочих днів на складання висновку + 5 операційних днів для перерахування суми).

Згідно декларації за жовтень 2015 року заявлена позивачем до відшкодування сума 75 779 106,00грн. стала бюджетною заборгованістю 05.01.2016 року (19 листопада 2015 року подано декларацію + 30 календарних днів на проведення камеральної перевірки + 5 робочих днів на складання висновку + 5 операційних днів для перерахування суми).

Як зазначено вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №826/17808/16, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020 та постановою Верховного Суду від 14.01.2021, позов ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» задоволено, визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо невідшкодування Приватному підприємству «Ті Ер Ес Лізинг» заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00грн., яка в тому числі виявляється у протиправній не підготовці та не поданні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість у встановлені законодавством терміни та у неподанні узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість; стягнуто з Державного бюджету на користь Приватного підприємства «Ті Ер Ес Лізинг» (01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, 20-А, офіс 1, ) заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00грн.

05 березня 2021 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві перераховано ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ на загальну суму 219 190 751,00грн. по деклараціям за лютий, березень, квітень, жовтень 2015 року.

Згідно з п. 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

На підставі аналізу зазначеної норми суд дійшов висновку, що неподання органом державної податкової служби до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Після спливу законодавчо визначеного строку для проведення зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок платника, відповідна сума відшкодування податку на додану вартість набуває статусу заборгованості, що є підставою для нарахування пені.

Вказана правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №808/2689/15, від 22.03.2019 у справі №822/3473/17, від 24.04.2019 у справі №808/1880/16, від 14.11.2019 у справі №802/745/16-а.

З огляду на викладене, а також враховуючи встановлені в ході розгляду даної справи обставини щодо неподання висновків до органу Державного казначейства України із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню позивачу з бюджету, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України.

При цьому, законом не визначено можливість її (облікової ставки) зміни протягом строку дії бюджетної заборгованості, включаючи день погашення.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №808/660/16.

Сума пені розраховується за наступною формулою:

П = Сз х О (НБУ) х В : R х К (дн) де: П - сума пені, що нараховується на бюджетну заборгованість з ПДВ; Сз - фактично непогашена сума бюджетної заборгованості з ПДВ; О (НБУ) - облікова ставка НБУ на момент виникнення пені (%); В - коефіцієнт, що складає 120% облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені протягом строку її дії, включаючи день погашення; R - кількість днів у календарному році; К (дн) - кількість календарних днів прострочення у сплаті, включаючи день сплати (з 14.07.2020 по 05.03.2021, по декларації з ПДВ за лютий 2015 року - 235 днів, по декларації з ПДВ за березень 2015 року - 235 днів, по декларації з ПДВ за квітень 2015 року - 235 днів, по декларації з ПДВ за жовтень 2015 року - 235 днів).

При визначенні розміру пені по бюджетній заборгованості, зважаючи на виникнення 06.05.2015 заборгованості по заявленій до відшкодування в декларації за лютий 2015 року сумі, застосуванню підлягає облікова ставка на рівні 30%, яка діяла відповідно до постанови НБУ від 02.03.2015 №154 станом на 06.05.2015, а тому сума пені складає 11 070 307,97грн. (47761967грн.*30%*120%/365*235).

При визначенні розміру пені по бюджетній заборгованості, зважаючи на виникнення 05.06.2015 заборгованості по заявленій до відшкодування в декларації за березень 2015 року сумі, застосуванню підлягає облікова ставка на рівні 30%, яка діяла відповідно до постанови НБУ від 02.03.2015 №154 станом на 05.06.2015, а тому сума пені складає 11 079 942,64грн. (47803535грн.*30%*120%/365*235).

При визначенні розміру пені по бюджетній заборгованості, зважаючи на виникнення 07.07.2015 заборгованості по заявленій до відшкодування в декларації за квітень 2015 року сумі, застосуванню підлягає облікова ставка на рівні 30%, яка діяла відповідно до постанови НБУ від 02.03.2015 №154 станом на 07.07.2015, а тому сума пені складає 11 089 818,35грн. (47 846 143грн.*30%*120%/365*235).

При визначенні розміру пені по бюджетній заборгованості, зважаючи на виникнення 05.01.2016 заборгованості по заявленій до відшкодування в декларації за жовтень 2015 року сумі, застосуванню підлягає облікова ставка на рівні 22%, яка діяла відповідно до постанови НБУ від 17.12.2015 №894 станом на 05.01.2016, а тому сума пені складає 12 880 371,88грн. (75 779 106,00грн.*22%*120%/365*235).

Таким чином, сума пені за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 складає 46 120 440,84грн. (11 070 307,97+11 079 942,64+11 089 818,35+12 880 371,88).

На підставі вищевикладеного позовні вимоги Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд зазначає, що суми податку, не відшкодовані або несвоєчасно відшкодовані платникам, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, а отже пеня, яка нараховується на такі суми підлягає стягненню саме з Державного бюджету України, а тому з метою повного і ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути вищевказані суми пені саме з Державного бюджету України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 13, офіс 3, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві (м. Київ, 04116, вул. Шолуденка, 33/19, ) щодо не нарахування Приватному підприємству «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 13, офіс 3, ) пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості по деклараціям за лютий, березень, квітень, жовтень 2015 року за період з 14.07.2020 по 05.03.2021.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 13, офіс 3, ) пеню у розмірі 46 120 440,84грн. (сорок шість мільйонів сто двадцять тисяч чотириста сорок гривень, 84 копійки) нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, яку складають: сума 11 070 307,97грн. пені нарахованої за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 по декларації за лютий 2015 року, сума 11 079 942,64грн. пені нарахованої за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 по декларації за березень 2015 року, сума 11 089 818,35грн. пені нарахованої за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 по декларації за квітень 2015 року, сума 12 880 371,88грн. пені нарахованої за період з 14.07.2020 по 05.03.2021 по декларації за жовтень 2015 року.

Присудити на користь Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 13, офіс 3, ) здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 24970,00грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (м. Київ, 04116, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін

Повний текст рішення виготовлено 23.07.2021.