Справа № 229/996/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року справа №229/996/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Компанієць І.Д., секретар судового засідання - Сухова М.Є., за участю представника відповідача - Маркової Г.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 квітня 2021 року у справі № 229/996/21 (головуючий суддя І інстанції - Панова Т.Л.), складене у повному обсязі 06 квітня 2021 року у м. Дружківка Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Азовської митниці державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду Донецької області із позовом до Азовської митниці державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови від 08 серпня 2017 року в справі про порушення митних правил № 0045/70000/17 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн. та закриття справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності (а.с. 1-9).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 квітня 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 142-149).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 квітня 2021 року у справі № 229/996/21 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що позивач не є власником транспортного засобу, відтак штрафні санкції не можуть бути покладені на нього (а.с. 156-161).

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наполягала на правомірності прийняття рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 08 серпня 2017 року заступником начальника Донецької митниці ДФС - начальника Управління ПМП та МВ Тарнавським Ю.М. було розглянуто матеріали справи про порушення ОСОБА_1 митних правил, про що винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 3 ст. 470 МК України, в справі про порушення митних правил № 0045/70000/17 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500,00 гривень. (а.с. 89-90).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття вищевказаної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено порушення позивачем митних правил.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

На підставі частини першої статті 90 Митного кодексу України (далі -МК України) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом (частина 1 статті 381 МК України).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Як визначено статтею 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п`ять діб.

Частиною третьою статті 470 МК України передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 488 МК України встановлено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно дост. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 498 МК України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3статті 461 цього Кодексу(заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил в органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Частиною 4 ст. 526 МК України визначено, що справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Так судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 03 липня 2017року головним державним інспектором другого відділу оперативного реагування Управління ПМП Донецької митниці ДФС Дрогіним О.І. складено протокол про порушення митних правил №0045/70000/17 відносно ОСОБА_1 , примірник якого останній отримав 03 липня 2017року, про що свідчить підпис у протоколі.(а.с.92-94)

Також в протоколі про порушення митних правил зазначено дату, час та місце розгляду справи по порушення митних правил, а саме 08 серпня 2017 року, об 11:00 год.

Відтак, позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про порушення митних правил відповідачем відповідно до вимог ч. 2ст. 526 МК України.

Правильним є висновок суду першої інстанції щодо неприйняття доводів позивача, щодо не отримання примірника протоколу і не повідомлення про розгляд справи 08 серпня 2017 року, оскільки, ця обставина спростовується його підписом у протоколі.

Доказів того, що це не він здійснював підпис у протоколі, суду не надано.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач приїжджав у липні 2017 року на таможню, надавав пояснення з приводу перетинання автомобілем, підписував свої пояснення. Визнав, що в графі протоколу щодо роз`яснення прав саме його підпис, як особи, що притягається до відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що посилання позивача про несвоєчасне його повідомлення про порушення митного провадження є неспроможними та належним чином необґрунтованими, натомість надані відповідачем докази у своєї сукупності, які не містять сумнівів, підтверджують належне, своєчасне сповіщення про дату, час та місце розгляду справи, обізнаність позивача про наявність вказаної справи, порядку його розгляду.

Відповідач 09 серпня 2017року направив на адресу позивача копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, (а.с.83), доказів її отримання в матеріалах справи відсутні

Згідно листа начальника відділу Дружківського міського відділу державної виконавчої служби від 08 лютого 2021року № 5663/1999/23/21 вбачається, що 15 лютого 2021року відділ надсилає на адресу ОСОБА_1 матеріали виконавчого провадження з примусового виконання постанови №0045/70000/17, про що свідчить поштовий штамп на конверті (а.с.13-18)

Нормами частини другої статті 95 МК України передбачено, що до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 МК України. Разом з тим нормами частини першої статті 192 МК України визначено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов`язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Станом на час складання протоколу 03 липня 2017 року ОСОБА_1 не виконав обов`язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, в його діях вбачається перевищення встановленого статтею 95 МК України строку транзитного перевезення більше ніж на десять діб, у зв`язку із чим власне і був складений протокол та за наслідками розгляду митної справи було прийнято постанову.

Факт ввезення ОСОБА_1 транспортного засобу марки «DAIMLER BENZ E220», р/н НОМЕР_1 , країна реєстрації Польща, кузов НОМЕР_2 на митну територію України підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а саме витягом з бази даних автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор" та ЄАІС ДФС .

Відповідно до листа завідувача сектора розгляду звернень та забезпечення доступу до публічної інформації Донецької митниці ДФС від 14 липня 2017 року № 73/ВН/05-70-08, громадянин ОСОБА_1 із заявою з приводу поміщення вказаного транспортного засобу в інший митний режим або з приводу аварії чи дії обставин непереборної сили, не звертався. (а.с.95-99,108).

Згідно з ч. 8 ст. 31 МК України для виконання передбачених цим Кодексом митних формальностей використовується автоматизована система митного оформлення, що входить до складу єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України.

Відповідно до п.14 Розділу 1 правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 17.11.2005р № 1118, митні органи ведуть облік ТЗ, що переміщуються через митний кордон України і належить громадянам, із застосуванням Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (далі ЄАІС)

Згідно з п. 1.2 Положення про єдину автоматизовану інформаційну систему Державної митної служби України, затвердженого наказом державної митної служби України від 04.11.2010 № 1341, єдина автоматизована інформаційна система Держмитслужби - багатофункціональна інтегрована автоматизована система, що забезпечує інформаційну підтримку та супроводження митної справи в Україні і становить сукупність кількох взаємопов`язаних інформаційних систем, зокрема автоматизованої інформаційної системи "Центр", автоматизованої системи митного оформлення , інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронна пошта" та інших систем, програмно-інформаційних комплексів.

Отже долучені відповідачем до матеріалів справи витяги з АСМО "Інспектор" та ЄАІС є належними та допустимими доказами щодо факту ввезення позивачем на митну територію України 16.05.2017 року транспортного засобу.

Наявність провини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, є доведеною і не викликає сумніву у суду, який 16.05.2017 року, через пункт пропуску "Виступовичі-Нова Рудня" Житомирської митниці ДФС ввіз на митну територію України транспортний засіб " «DAIMLER BENZ E220», р/н НОМЕР_1 , країна реєстрації Польща, кузов НОМЕР_2 по смузі руху "зелений коридор" у митному режимі транзиту, в порушення вимог ст.95 МК України, станом на 03.07.2017 року не вивезено за межі митної території України, та в інший митний режим не заявлено.

Відповідачем дотримано процедуру і порядок притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України.

Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17 листопада 2005 року № 1118, транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`влений митному органу як власником, так і уповноваженою особою, при цьому обов"язкової вимоги щодо наявності у такої особи посвідчення водія вказаний нормативно-правовий акт не містить.

Також, відповідно до Розділу ІV Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17 листопада 2005 року № 1118, у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територією України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі, відтак безпідставними є покликання позивача на відсутність документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним.

Аналізуючи вищенаведене, враховуючи те, що позивачем, в порушення вимог ст. 95 МК України, у встановлені строки для транзитних перевезень для автомобільного транспорту 10 діб станом на 03.07.2017 року не вивезено за межі митної території України, та в інший митний режим не заявлено, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржена постанова про порушення митних правил відповідачем винесена правомірно, тому позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо неможливості притягнення позивача до адміністративної відповідальності через неналежність йому права власності на транспортний засіб, оскільки матеріалами справи підтверджено, що саме позивач перетнув державний кордон на транспортному засобі, відтак є особою, на яку може бути накладено адміністративне стягнення в разі порушення митних правил, що і було виконано посадовими особами митного органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням відсутності технічної можливості проголошення судового рішення в режимі відео конференції (всі учасники судового засідання приймали участь у ньому в режимі відеоконференції) відповідно до ч.4 ст.229 та ч.4 ст.250 КАС України суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись статтями 250, 271, 272, 288, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 квітня 2021 року у справі № 229/996/21- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

І.Д. Компанієць