Справа № 9901/136/20
Суддя: Пророк Віктор Васильович
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В., Гудими Д. А., Князєва В. С., Пількова К. М., Рогач Л. І.
справа № 9901/136/20 (провадження № 11-298 заі 20)
Велика Палата Верховного Суду розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення за апеляційними скаргами Вищої ради правосуддя та ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року і постановою від 01 липня 2021 року апеляційні скарги залишила без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Водночас з рішенням Великої Палати Верхового Суду не можемо погодитися з огляду на таке.
Історія справи
1. 06 грудня 2010 року Вища рада юстиції (далі - ВРЮ) прийняла рішення № 1341/0/15-10, 1342/0/15-10 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва за порушення присяги».
2. Висновки ВРЮ обґрунтовані численними порушеннями суддею ОСОБА_1 положень чинного законодавства при розгляді справ. Так ВРЮ констатувала, що суддя ОСОБА_1 допускав несумлінність при розгляді справ, безвідповідально ставився до своїх посадових обов`язків, умисно порушував вимоги законодавства при здійсненні правосуддя, що спричинило негативні наслідки. ВРЮ дійшла висновку, що поведінка судді викликає сумнів у його об`єктивності та неупередженості, допущені суддею ОСОБА_1 порушення вимог чинного законодавства і вчинки порочать звання судді та принижують авторитет судової влади, що є підставою для внесення подання про звільнення його з посади судді за порушення присяги.
3. З урахуванням рішень від 06 грудня 2010 року ВРЮ внесла Верховній Раді України (далі - ВРУ) подання від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10 про звільнення судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади у зв`язку з порушенням присяги.
4. На пленарному засіданні 23 грудня 2010 року ВРУ прийняла Постанову № 2865-VI «Про звільнення суддів», якою звільнила, зокрема, суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади у зв`язку з порушенням присяги.
5. Вважаючи зазначені рішення ВРЮ та Постанову ВРУ протиправними, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом, у задоволенні якого суд відмовив постановою від 06 квітня 2011 року.
6. Не погодившись із рішенням Вищого адміністративного суду України ОСОБА_1 подав до ЄСПЛ заяву проти України, у якій скаржився на порушення статей 6 та 8 Конвенції, посилаючись на те, що провадження щодо його звільнення було несправедливим, суперечило принципу незалежного і безстороннього суду, незаконне звільнення суттєво негативно вплинуло на його приватне життя.
7. З огляду на схожість заяви ОСОБА_1 з іншими заявами, поданими до ЄСПЛ громадянами України, які раніше обіймали посади суддів національних судів, усі ці заяви були об`єднані відповідно до пункту 1 правила 42 Регламенту Суду.
9. 25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 06 квітня 2011 року, за наслідками розгляду якої Верховний Суд України, з огляду на зазначені вище висновки ЄСПЛ, 03 липня 2017 року прийняв постанову, якою скасував постанову Вищого адміністративного суду України від 06 квітня 2011 року, а справу передав на новий судовий розгляд до цього ж суду.
10. З початком роботи Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, який рішенням від 02 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2018 року, позов задовольнив частково:
10.1 визнав протиправним та скасував рішення ВРЮ від 06 грудня 2010 року № 1341/0/15-10, 1342/0/15-10 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва за порушення присяги»;
10.2 визнав протиправним та скасував подання ВРЮ від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10 ВРУ «Про звільнення судді з посади», за яким ВРЮ пропонувала ВРУ звільнити ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги;
10.3 визнав протиправною та скасував Постанову ВРУ від 23 грудня 2010 року № 2865-VІ «Про звільнення суддів» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді;
10.4 передав на повторний розгляд ВРП вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, викладені у пропозиціях членів ВРЮ ОСОБА_2 від 13 вересня 2010 року та ОСОБА_3 від 18 вересня 2010 року.
11. 23 квітня 2020 року ВРП ухвалила рішення № 1043/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
12. Вважаючи таке рішення ВРП протиправним, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду і рішенням від 19 серпня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду позов задовольнив:
12.1 скасував рішення № 1043/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України;
12.2 зобов`язав ВРП розглянути матеріали дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 .
13. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційними скаргами до Великої Палати Верховного Суду звернулися ВРП та ОСОБА_1 .
Мотиви Великої Палати Верховного Суду
14. Переглядаючи оскаржуване у цій справі рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року, Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком суду першої інстанції щодо того, що питання про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги підлягало вирішенню дисциплінарним органом ВРП (відповідною Дисциплінарною палатою) з урахуванням особливостей, визначених Регламентом ВРП, й повинне було завершитись прийняттям одного з передбачених законом рішень. Визначених законом правових підстав для розгляду у пленарному складі ВРП питання, переданого відповідачу згідно з рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 березня 2018 року щодо судді ОСОБА_1, не було.
15. Свою позицію Велика Палата Верховного Суду обґрунтувала таким.
15.1 Структура та організація діяльності ВРП визначена статтею 26 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), згідно з положеннями частин першої, другої якої ВРП діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом. Для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює Дисциплінарні палати з числа членів ВРП.
15.2 Відповідно до статті 108 Закону №1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
15.3 Аналогічне за змістом регулювання є і в частині другій статті 42 Закону № 1798-VIII, якою передбачено, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП.
15.4 Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи або відмову у її відкритті; 2) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності (частина третя статті 42 Закону № 1798-VIII).
15.5 За результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді (частина друга статті 50 Закону № 1798-VIII).
15.6 За правилами частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
15.7 Пунктом 21 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII передбачено, що дисциплінарні справи, відкриті ВРЮ до набрання чинності Законом № 1402-VIII, Дисциплінарні палати ВРП розглядають у порядку, передбаченому пунктом 32 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, з урахуванням особливостей, визначених Регламентом ВРП.
Мотиви окремої думки
16. Вважаємо такий підхід до вирішення порушеного питання хибним.
17. Так статтею 100 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням ВРЮ.
18. Частинами другою та третьою статті 105 цього ж закону було передбачено, що факти, які свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або ВРЮ. Звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням ВРЮ після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України «Про Вищу раду юстиції».
19. Законом України «Про Вищу раду юстиції» від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 22/98-ВР; статті 3, 27, 31, 32, 37) передбачалося, що ВРЮ за пропозицією кваліфікаційної комісії суддів або за власною ініціативою вносить подання про звільнення суддів з посади до органу, який їх призначив або обрав.
20. Таким чином ВРЮ, приймаючи рішення про необхідність застосування до судді такого виду відповідальності як звільнення судді з посади, оформлювала таке рішення шляхом подання про звільнення судді.
21. ВРЮ, розглянувши матеріали щодо ОСОБА_1 , прийшла до висновку про необхідність його звільнення з посади судді та оформила відповідне подання від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10, на підставі якого ВРУ прийняла постанову від 23 грудня 2010 року № 2865-VІ «Про звільнення суддів» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
22. Отже питання про порушення ОСОБА_1 присяги було остаточно розглянуте ВРЮ та прийняте нею рішення про внесення подання до ВРУ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді було реалізоване.
23. Пізніше в результаті впровадження повномасштабної судової реформи та інституційних змін в Україні набрав чинності Закон України «Про Вищу раду правосуддя» (Закон № 1798-VIII), відповідно до розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого Закон № 22/98-ВРвизнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, а ВРП утворюється шляхом реорганізації ВРЮ.
24. Пунктом 18 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора у дисциплінарних справах, відкритих до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, оскаржуються до ВРП та розглядаються нею у пленарному складі в порядку, встановленому цим Законом.
25. Крім того частина третя статті 53 Закону № 1798-VIIIпередбачає, що повторний розгляд справи здійснюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.
26. Пункт 17.1 Регламенту ВРП, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 зі змінами, чітко вказує на те, що питання про звільнення судді з підстав: порушення суддею вимог щодо несумісності (пункт 2 частини шостої статті 126 Конституції України); вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України); незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду (пункт 5 частини шостої статті 126 Конституції України); порушення обов`язку підтвердити законність джерел походження майна (пункт 6 частини шостої статті 126 Конституції України) - розглядається Радою на засіданні у пленарному складі.
27. При цьому слід зауважити, що ВРП оскаржуваним рішенням звільнила ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва саме на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
28. Також, за змістом частини першої статті 129-1 Конституції України, якій кореспондують приписи статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
29. Так рішенням від 02 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, передав ВРП на повторний розгляд вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, викладені у пропозиціях членів ВРЮ ОСОБА_2 від 13 вересня 2010 року та ОСОБА_3 від 18 вересня 2010 року.
30. Таким чином суд фактично зобов`язав ВРП переглянути по суті скасовані рішення ВРЮ № 1341/0/15-10, 1342/0/15-10 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва за порушення присяги» та подання ВРЮ від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10 ВРУ «Про звільнення судді з посади».
31. При цьому скасовуючи рішення ВРЮ від 06 грудня 2010 року № 1341/0/15-10, 1342/0/15-10 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва за порушення присяги» та подання ВРЮ від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10 ВРУ «Про звільнення судді з посади» Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виходив виключно з висновків ЄСПЛ, не переглядаючи по суті наявність чи відсутність у діях судді підстав для звільнення його з посади.
32. Отже, враховуючи, що ВРП утворена шляхом реорганізації ВРЮ, те, що вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставами для звільнення судді і саме з таких підстав ВРЮ було внесено подання до ВРУ про звільнення позивача з посади судді за порушення присяги судді, перегляд рішень ВРЮ від 06 грудня 2010 року № 1341/0/15-10, 1342/0/15-10 і подання ВРЮ від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10та повторний аналіз обставин прийняття такого акта індивідуальної дії має розглядатися ВРП саме у пленарному складі в порядку, визначеному статтею 49 Закону № 1798-VIII.
33. Перегляд рішень та подання ВРЮ у пленарному складі обґрунтовано є необхідним і з тих підстав, що частиною десятою статті 51 Закону № 1798-VIIIвстановлено, що за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Вища рада правосуддя має право:
- скасувати повністю рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та закрити дисциплінарне провадження;
- скасувати частково рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення;
- скасувати повністю або частково рішення Дисциплінарної палати про відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення;
- змінити рішення Дисциплінарної палати, застосувавши інший вид дисциплінарного стягнення;
- залишити рішення Дисциплінарної палати без змін.
34. ЄСПЛ у своєму рішенні 19 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України» розглянувши справу встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, зазначивши, що провадження, в тому числі у ВРЮ, характеризувалося великою кількістю системних і загальних недоліків, які поставили під сумнів принципи незалежності та неупередженості, а подальший перегляд справи судом не усунув цих недоліків (пункти 135, 137 цього рішення), тобто визнав порушення Україною Конвенції виключно з обов`язкових (формальних) підстав, не розглядаючи підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності по суті.
35. При цьому зазначив, що станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції Українита законів України, а також інституційні зміни. У зв`язку з цим Суд не в змозі на даний час оцінити ефективність відновлення національного провадження, якщо заявники цього вимагатимуть. Проте, враховуючи обсяг та обставини заяв, що розглядаються, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження prima facie даремними і безрезультатними.
36. Знову ж таки, не розглядав по суті підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності і Верховний Суд.
37. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 800/320/17, цілком обґрунтовано зазначив, що на сьогодні порядок притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, включно з механізмом оскарження рішення, прийнятого у кінцевому результаті розгляду дисциплінарної справи, організовано так, що навіть після судового розгляду справи щодо правомірності такого рішення, остаточну правову оцінку діям судді при здійсненні правосуддя на відповідність вимогам Конституції України, законів України та професійній етиці все ж повинна надати ВРП як єдиний орган у системі правосуддя, наділений такими повноваженнями стосовно професійних суддів.
38. При цьому виправданим і законним буде передати на об`єктивний і неупереджений розгляд ВРП з`ясування фактів порушення позивачем вимог законодавства при здійсненні правосуддя (які йому постановлено за провину за пропозиціями членів ВРЮ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 13 вересня 2010 року та від 18 вересня 2010 року відповідно) та прийняття у зв`язку з цим рішення як щодо наявності законних підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, так і щодо його призначення на посаду судді
39. Щодо твердження позивача про порушення ВРП строків накладення дисциплінарного стягнення слід зауважити, що дійсно частиною одинадцятою статті 109 чинного Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження.
40. Встановлення такого строку давності притягнення судді до відповідальності за дії, що підпадають під порушення присяги, безперечно є заходом, який покращує становище судді порівняно із ситуацією, коли такий строк законодавством визначений не був.
41. Проте, оскаржувані ОСОБА_1 рішення ВРЮ та подання ВРЮ, за яким ВРЮ пропонувала ВРУ звільнити ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги, прийняте за результатами розгляду пропозицій членів ВРЮ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в грудні 2010 року.
42. Отже в грудні 2010 року ВРЮ встановила факти, які свідчать про порушення ОСОБА_1 як суддею присяги, та притягнула його до відповідальності шляхом звернення до ВРУ із відповідним поданням.
43. Всі подальші дії з боку ОСОБА_1 та відповідні процесуальні рішення як національних органів так і ЄСПЛ, зокрема, і оскаржуване в цій справі рішення ВРП від 23 квітня 2020 року № 1043/0/15-20 є складовими процедури оскарження ОСОБА_1 рішень ВРЮ та постанови ВРУ, відтак строк давності притягнення його до дисциплінарної відповідальності передбачений Законом № 1402-VIII не може застосовуватися при розгляді ВРП питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності у 2010 році.
44. Зазначена обставина підтверджується і тим, що ВРП переглядаючи, на виконання рішення суду, подання ВРЮ від 16 грудня 2010 року № 89/0/12?10 та повторно аналізуючи обставин прийняття такого акту не відкривала нової, дисциплінарної справи, як це передбачено Главою 4 Закону 1798-VIII.
45. Таким чином, висновок ОСОБА_1 про те, що дисциплінарне стягнення щодо нього застосоване після спливу передбаченого законом строку, є помилковим.
46. Відтак помилковими є висновки Великої Палати Верховного Суду у даній справі.
Судді В. В. Пророк
Д. А. Гудима В. С. Князєв
К. М. Пільков Л. І. Рогач
Окрема думка складена 21 липня 2021 року