Справа № 160/11047/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Нагри Д.О.,
представника позивача - Жукова В.В.,
представника відповідача, третьої особи - Самбурської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: заступник начальника Новокадацького відділу виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єремєєва Олена Олександрівна, державний виконавець Новокадацького відділу виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самбурська Тетяна Сергіївна, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.07.2021 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жуков Вадим Володимирович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Новокадацького відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: заступник начальника Новокадацького відділу виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єремєєва Олена Олександрівна, державний виконавець Новокадацького відділу виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самбурська Тетяна Сергіївна, в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати Постанову від 24.06.2021 року про проведення перевірки законності виконавчого провадження № 58068956, винесену заступником начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єремєєвою О.О.;
- визнати протиправною та скасувати Постанову 24.06.2021 року про виправлення помилки у процесуальному документі № 58068956, винесену державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самбурською Т.С.
Одночасно представник позивача просив стягнути судові витрати на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.06.2021 заступником начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) Єремєєвою Оленою Олександрівною, яка виконувала обов`язки начальника органу державної виконавчої служби, була винесена постанова про проведення перевірки законності виконавчого провадження відповідно до вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». За результатами проведеної перевірки, у резолютивній частині зазначеної постанови ОСОБА_2 не виявила порушень Закону України «Про виконавче провадження», але зобов`язала державного виконавця Самбурську Т.С. винести постанову про виправлення помилки в постанові про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами № 58068956 від 12.06.2019 року, у зв`язку з допущенною помилкою та замінити речення «Заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі та станом на 12.06.2019 відсутня» на речення «Боржник працює водієм в ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» та вимоги до посади, наявність володіння водійським посвідченням», отже обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування». На думку позивача оскаржувана постанова ОСОБА_2 потягла за собою негативні наслідки у вигляді винесення державним виконавцем Самбурською Т.С. постанови про виправлення вищезазначеної помилки.
З прийнятими рішеннями у вигляді постанов ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , позивач не погоджується, оскільки ці постанови є протиправними та містять в собі недостовірні відомості що слугувало підставою звернення з цим адміністративним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 відкрито позовне провадження на підставі вимог ст. 287 КАС України. Призначене судове засідання.
09.07.2021 засобами електронного зв`язку на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що оскаржувані постанови винесені відповідачем правомірно на підставі чинного законодавства. Так з метою усунення розбіжностей, керуючись ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 7 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, зобов`язано державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самбурську Т.С. винести постанову про виправлення помилки в постанові про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами № 58068956 від 12.06.2019, у зв`язку з допущеною помилкою та замінити твердження «заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі та станом на 12.06.2019 відсутня» на твердження «Боржник працює водієм в ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» та вимоги до посади, наявність володіння водійським посвідченням», отже обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування». Державним виконавцем, на виконання вимог постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження № 58068956 від 24.06.2021 винесена 24.06.2021 постанова про виправлення помилки у процесуальному документі. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача та третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на доводи викладені у письмовому відзиві, який містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просила відмовити.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
На виконанні у Новокодацькому відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавчий лист № 2/179/522/18 виданий 13.08.2018 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 в розмірі ? частки доходу з 23.04.2018 року, виконавче провадження за цим виконавчим документом зареєстроване у Автоматизованій системі виконавчого провадження за номером № 58068956 від 14.01.2019 року.
Постановою в.о. начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) від 24.06.2021 зобов`язано державного виконавця Самбурську Т.С. винести постанову про виправлення помилки в постанові про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами № 58068956 від 12.06.2019 року, у зв`язку з допущенною помилкою та замінити з «Заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі та станом на 12.06.2019 відсутня» на «Боржник працює водієм в ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» та вимоги до посади, наявність володіння водійським посвідченням», отже обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування».
Державним виконавцем Самбурською Т.С., на виконання вимог постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження № 58068956 від 24.06.2021 винесена 24.06.2021 постанова про виправлення помилки у постанові про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та зазначено наступне: «Боржник працює водієм в ТОВ «Центр протипожежних послуг «Дія» та вимоги до посади, наявність володіння водійським посвідченням, отже обмеження розбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування».
Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_2 вийшла за межі своїх повноважень, передбачених чинним законодавством, а тому оспорювана постанова має бути судом скасована, як протиправна. Одночасно, ОСОБА_2 не мала повноважень зобов`язувати ОСОБА_3 змінювати зміст постанови державного виконавця Берези А.О., оскільки державний виконавець є незалежниму здійсненні своїх повноважень а також відповідно до вимог абзацу 3 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», останній мав право тільки виправити граматичні або арифметичні помилки, але аж ніяк не сам зміст постанови.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Відповідно до абз. 2-3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Також, відповідно до пункту 2 розділу ХІІ Інструкції №512/5 з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012, посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу (до яких віднесено і начальника відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі), можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.
Згідно з наказом № 887 начальника управління Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) покладено виконання обов`язків начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на час відпустки Никитюка І.П. на заступника начальника цього ж відділу Єремєєву Олену Олександрівну з 22.06.2021 по 02.07.2021.
Суд критично ставиться до тверджень представника позивача, про те, що ОСОБА_2 вийшла за межі своїх повноважень, передбачених чинним законодавством під час винесення постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження від 24.06.2021, оскільки законом не передбачено право на проведення перевірки законності виконавчого провадження саме виконуючим обов`язків начальника відділу державної виконавчої служби», тобто, законом не передбачено такого суб`єкта владних повноважень як «виконуючий обов`язки начальника відділу державної виконавчої служби».
Суд зазначає, що під час винесення оспорюваної постанови, ОСОБА_2 діяла в якості особи на яку покладено виконання обов`язків начальника відділу ДВС, що не суперечить принципам передбачених ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» .
З огляду на викладені обставини, з урахуванням вищевикладених правових норм, суд вважає правомірними дії в.о. начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) Єремєєвої Олени Олександрівни щодо проведення перевірки законності виконавчого провадження ВП № 58068956 з примусового виконання виконавчого листа № 2/179/522/18.
Описка - це зроблена механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в процесуальному документі (рішення, постанова, протокол, тощо), яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Особливо це стосується резолютивної частини процесуального рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може ускладнити виконання рішення. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст рішення та не призводять до його невірного сприйняття.
Отже опискою слід вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст процесуального рішення (постанови) та його виконання.
Арифметичною помилкою є порушення правил арифметики, така помилка може призвести до неправильного визначення, зокрема, розміру грошової суми.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у постанові, уповноважена особа ДВС не має права змінювати зміст такої постанови, а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість подальшої реалізації.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, про те що допущені державним виконавцем розбіжності які виникли під час винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами не можуть бути усунені шляхом застосування норм передбачених абз. 3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» тобто шляхом винесення постанови про виправлення описки, оскільки в протилежному випадку змінюється зміст підстав винесення такої постанови.
Суд відзначає, що приписи Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають підстав начальнику відділу ДВС винести постанову про зобов`язання державного виконавця виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, а лише надає право начальну відділу ДВС самостійно виправити допущені описки.
Разом з тим, відносини які виникли між начальником відділу ДВС та державним виконавцем регулюються абз. 2-3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». З аналізу вказаних норм можна зробити висновок що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Тобто, для передумови зобов`язання державним виконавцем вчинити певні дії, повинно існувати рішення начальника відділу ДВС про скасування постанови повністю або в певній частині.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки постанова про виправлення помилки у процесуальному документів № 58068956 винесена державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самбурською Т.С. ґрунтуються саме на постанові від 24.06.2021 року про проведення перевірки законності виконавчого провадження № 58068956, яка винесена в.о. начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єремєєвою О.О., то вказана постанова, також, підлягає скасуванню за вказаних підстав.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 908 грн., що документально підтверджується копією квитанції яка знаходиться в матеріалах справи.
Враховуючи, розмір задоволених позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 681,00 грн. підлягає стягненню за рахунок відповідача.
Крім того, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6600,00 грн., при вирішенні якого суд керуються наступними нормами КАС України.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Отже, вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги становить 6600,00грн.
Зважаючи на наведене, представник позивача просить суд стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу саме у сумі 6600,00 грн.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 6600,00грн. підтверджені належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами.
При цьому, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на виконання цих робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення не співмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву не зазначені по суті заперечення проти заявленої позивачем до відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу, а лише вказано заперечення в цілому щодо позовних вимог, зокрема й суми судових витрат.
Таким чином, з огляду на доведеність позивачем розміру фактично понесених витрат на правничу допомогу у сумі 6600,00грн. та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі та/або не співмірності таких витрат, суд доходить висновку про задоволення клопотання позивача про розподіл між сторонами судових витрат та про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, шляхом стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципу пропорційності задоволення позовних вимог у сумі 4950,00 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову від 24.06.2021 року про проведення перевірки законності виконавчого провадження № 58068956, винесену в.о. начальника Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єремєєвою О.О.
Визнати протиправною та скасувати постанову 24.06.2021 року про виправлення помилки у процесуальному документі № 58068956, винесену державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самбурською Т.С.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко