Справа № 160/13756/20
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А Д У М К А
На моє переконання Дніпропетровський окружний адміністративний суд прийняв законне і обгрунтоване рішення від 04.01.2021, яким:
- визнав протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за липень 2020 року із застуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язав Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати і виплатити суддівську винагороду судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 за липень 2020 року, обчисливши її відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до статті 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Одним із конституційних важелів забезпечення незалежності суддів, недопустимості втручання в судову гілку влади з боку законодавчої і виконавчої гілок влади є передбачена статтею 130 Конституції України конституційна гарантія встановлення розміру винагороди судді виключно законом про судоустрій. Логічним продовження цієї гарантії є положення частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої суддівська винагорода регулюється цим Законом і не може визначатись іншими нормативно-правовими актами.
Закон України №553 від 13.04.2020 «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», який набув чинності 18.04.2020 та яким, зокрема, суддівська винагорода обмежена 10 розмірами мінімальної заробітної плати, є очевидним та явним втручанням законодавчої гілки влади у судову гілку влади, ігноруючи конституційні обмеження та запобіжники щодо незалежності суддів. В пункті 4.2 рішення №10-р/2020 від 28.08.2020 Конституційний Суд України підкреслив, що обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів.
Положення Закону України №553 від 13.04.2020 прямо і безальтернативно протирічать статті 130 Конституції України та змінюють розмір винагороди судді поза Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Це порушення є буквальним і очевидним. Є пряма норма Конституції України, яка забороняє визначати розмір винагороди судді окрім як законом про судоустрій, натомість прийнятий закон, який обмежує розмір винагороди судді, оминаючи закон про судоустрій.
Таким чином, з 18.04.2020 є Закон України «Про судоустрій і статус суддів України», стаття 135 якого визначає розмір суддівської винагороди і який захищений статтею 130 Конституції України; та є Закон України №553 від 13.04.2020, який у неконституційний спосіб обмежує суддівську винагороду та прямо протирічить Конституції України.
В такому випадку стаття 8 Конституції України та частина 3 статті 7 КАС України зобов`язує суд застосувати Конституцію України, як нормативний акт найвищої юридичної сили.
При очевидній невідповідності Закону України №553 від 13.04.2020 Конституції України, а така очевидна невідповідність є незаперечною, суд ніяк не пов`язаний з майбутнім чи минулим висновком Конституційного Суду України.
Відповідно до частини 4 статті 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. В такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
Тобто, частина 4 статті 7 КАС України, з урахуванням положень частини 1 статті 2 КАС України, зобов`язує адміністративний суд, не чикаючи рішення Конституційного Суду України або не зважаючи на дату прийняття рішення Конституційним Судом України, захищати громадянина з моменту порушення його прав, що абсолютно на законних підставах зробив окружний суд, визнавши протиправними дії ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 18.04.2020.
Посилання в постанові апеляційного суду на статті 148, 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стосовно фінансування всіх судів за рахунок державного бюджету згідно кошторисами і щомісячними розписами видатків, ніяким чином не свідчить про законність дій ТУ ДСА України в Дніпропетровській області.
Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування і належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. В державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. З урахуванням цієї конституційної норми кошториси і щомісячні розписи видатків мають відповідати положенням статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо розміру суддівської винагороди, гарантованого статтею 130 Конституції України.
Більш того, згідно листа ТУ ДСА України в Дніпропетровській області №127/21 від 16.03.2021, залишок коштів при застосуванні обмеження суддівської винагороди в період з 18.04.2020 по 28.08.2020 були спрямовані на виплату заробітної плати працівникам апарату суду. Тобто, у відповідача були кошти на виплату суддівської винагороди у відповідності до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», але всупереч статті 130 Конституції України, частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» були витрачені на інші цілі.
Крім того, помилково не враховані висновки Верховного Суду в постанові від 03.03.2021 у справі №340/1916/20 з аналогічного спору.
Зокрема в пункті 74 зазначено, що є підстави для стягнення заборгованості, для чого необхідно установити належного відповідача.
В пункті 81 вказано, що можливо існування ситуації, коли ДСА України виділила відповідачу кошти для виплати суддівсько винагороди з урахуванням вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», але відповідач розпорядився коштами з урахуванням обмежень, встановлених Законом України №553 від 13.04.2020. Тоді є підстави стверджувати, що невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі є результатом дій відповідача.
Що в цій справі і мало місце згідно листа ТУ ДСА України в Дніпропетровській області №127/21 від 16.03.2021.
Фактично, Верховний Суд направив справу №340/1916/20 на новий розгляд лише для визначення належного відповідача, з якого має бути стягнута недоплачена суддівська винагорода за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.
В цій справі належний відповідач встановлений це ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, а тому рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 є законним та мало бути залишеним без змін.
Суддя А.В. Суховаров