Справа № 560/4892/21
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4892/21
РІШЕННЯ
іменем України

21 липня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо непроведення нарахуввання та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.10.2018 по день фактичного розрахунку -25.03.2021 включно;

- зобов`язати Хмельницький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати і виплатити позивачу на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.10.2018 по день фактичного розрахунку -25.03.2021 включно.

В обгрунтування позову вказує, що станом на день звільнення відповідач не провів з ним розрахунків індексації грошового забезпечення за період з 22.10.2018 по 25.03.2021 включно.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 по справі №560/329/20 вирішено зобов`язати Хмельницький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22.10.2018.

На виконання рішення суду 26.08.2020 Хмельницьким зональним відділом Військової служби правопорядку позивачу, шляхом зарахування на картковий рахунок, була виплачена грошова компенсація в сумі 16642,03 грн.).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі №560/5729/20 вирішено зобов`язати Хмельницький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

На виконання рішення суду 25.03.2021 Хмельницьким зональним відділом Військової служби правопорядку позивачу, шляхом зарахування на картковий рахунок, була виплачена індексація грошового забезпечення в сумі 4435,66 грн.).

Позивач вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.10.2018 по 25.03.2021, звернувся в суд з даним позовом.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, вимоги позивача не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки позивач проходив службу у Збройних Силах України і правовідносини, які складаються при її проходженні є публічно-правовими, а тому на них не поширюються статті 116-117 КЗпП України.

Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою від 27.04.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Хмельницькому зональному відділі Військової служби правопорядку.

Наказом начальника Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку від 11.09.2018 №30-РС позивач звільнений в запас за підпунктом "а" частини 5 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом начальника Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку від 22.10.2018 №219 позивач виключений зі списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення з 22.10.2018.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 по справі №560/329/20 вирішено зобов`язати Хмельницький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22.10.2018.

На виконання рішення суду 26.08.2020 Хмельницьким зональним відділом Військової служби правопорядку позивачу, шляхом зарахування на картковий рахунок, була виплачена грошова компенсація в сумі 16642,03 грн.).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі №560/5729/20 вирішено зобов`язати Хмельницький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

На виконання рішення суду 25.03.2021 Хмельницьким зональним відділом Військової служби правопорядку позивачу, шляхом зарахування на картковий рахунок, була виплачена індексація грошового забезпечення в сумі 4435,66 грн.).

Позивач вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.10.2018 по 25.03.2021, звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

Таким чином, суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому щодо них необхідно застосувати положення КЗпП України, а саме статті 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Необхідно зазначити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справа № 2340/4192/18.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача про те, що виплата компенсації за затримку виплати при звільненні осіб, які проходили військову службу, не передбачена спеціальним законодавством, а дія норм КЗпП України на них не поширюється, оскільки такі пояснення спростовуються наведеними вище мотивами.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суд звертає увагу, що вина відповідача встановлена рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 у справі № 560/329/20, яким визнано протиправною бездіяльність Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22.10.2018, та рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 560/5729/20, яким визнано протиправною бездіяльність Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Зважаючи на приписи частини 2 статті 116 КЗпП України, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу грошове забезпечення в повному обсязі у день звільнення 22.10.2018, проте виконав свій обов`язок зі сплати грошової компенсації 26.08.2020, та зі сплати індексації грошового забезпечення лише 25.03.2021.

Враховуючи наведене, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України. Як наслідок, бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є протиправною. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про нарахування та виплату середнього заробітку, суд зазначає наступне.

Позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.10.2018 по 25.03.2021. Водночас, згідно матеріалів справи, наказом начальника Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку від 22.10.2018 №219 позивач виключений зі списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення з 22.10.2018.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст.116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. А тому строк затримки по виплаті заробітної плати слід рахувати з 23 жовтня 2018 року, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 у справі № 813/851/16), відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Таким чином, для повного і належного захисту порушених прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і не зобов`язувати відповідача нарахувати та виплатити середню заробітну плату за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а стягнути з відповідача конкретну суму такої компенсації.

При цьому, суд звертає увагу на те, що як роз`яснено у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 пункту 2 два Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту два Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивача звільнено з військової служби у запас з 22.10.2018, а виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018 відповідачем здійснена лише 26.08.2021, строк затримки розрахунку щодо виплати грошової компенсації складає - 673 дні (23.10.2018-26.08.2020).

Оскільки позивача звільнено з військової служби у запас з 22.10.2018, а виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 відповідачем здійснена лише 25.03.2021, строк затримки розрахунку щодо виплати індексації складає - 884 дні (23.10.2018-25.03.2021).

Згідно із довідкою Хмельницького зонального відділу військової служби правопорядку від 11.05.2021 №141 про доходи, позивачу нараховано грошове забезпечення за серпень 2018 року в сумі 9051,14 грн., та за вересень 2018 року в сумі 9051,14 грн.

Таким чином розмір середньоденного грошового забезпечення позивача на момент звільнення складав 301,70 грн. (9051,14 грн. х 2 : 60 календарних дні).

Суд звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 (справа №6-113цс16) дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

При вирішенні даної справи, суд вважає за можливе врахувати висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 по справі №6-113цс16, застосувавши принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 по справі №825/325/16 вказано, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц.

Суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 4435,66 грн. / 266 702,80 грн. (індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018/середній заробіток за весь час затримки розрахунку (301,70*884 дні)) = 0,02.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 301,70 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,02 х 884 (дні затримки розрахунку) = 5334,06 грн. - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Щодо часу затримки розрахунку із позивачем по грошовій компенсації, суд зазначає наступне.

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 16642,03 грн. / 203 044,10 грн. (грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018/середній заробіток за весь час затримки розрахунку (301,70*673 дні)) = 0,08.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 301,70 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,08 х 673 (дні затримки розрахунку) = 16243,53 грн. - за затримку виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку по грошовій компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018 має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 16243,53 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку по індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 5334,06 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 806/345/16, у постанові Верховного суду від 03.10.2019 у справі №813/1180/18.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.10.2018 по 26.08.2020, щодо затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018.

Визнати протиправною бездіяльність Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.10.2018 по 25.03.2021, щодо затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Стягнути з Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.10.2018 по 26.08.2020 в розмірі 16243,53 грн. (шістнадцять тисяч двісті сорок три гривні) - за затримку виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2018.

Стягнути з Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.10.2018 по 25.03.2021 в розмірі 5334,06 грн. (п`ять тисяч триста тридцять чотири гривні шість копійок) - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Хмельницький зональний відділ Військової служби правопорядку (вул. Івана Франка, 30,Хмельницький,Хмельницька область,29009 , код ЄДРПОУ - 097765840)

Головуючий суддя В.К. Блонський