Справа № 280/1254/21
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 липня 2021 року Справа № 280/1254/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний 158-Б)

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію як непрацездатному члену сім`ї у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 , з фактичної дати звернення за призначенням пенсії.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства, а отже має право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а саме померлого батька ОСОБА_2 . За таких обставин, відмову відповідача у призначенні пенсії з мотивів ненадання належним чином засвідчених документів вважає протиправною, оскільки у зв`язку із проведенням з 2014 року на території м. Макіївка, де мешкала позивач, антитерористичної операції, надати оригінали або засвідчені належним чином копії документів не має можливості. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 22.02.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1254/21.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 02.04.2021 №19007), в якому посилається на те, що позивачу у 2005 року призначено пенсію по інвалідності згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058). При цьому, чинне законодавство України не передбачає можливості призначення пенсії більше одного разу, а отже у відповідача є можливість лише провести перерахунок пенсії позивача. Зазначає, що після смерті ОСОБА_2 , який був батьком ОСОБА_1 , у січні 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою від 28.01.2021 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника. Розглянувши заяву позивача та надані документи, відповідач листом від 03.02.2021 № 0800-0205-8/7784 повідомив позивача про відмову в перерахунку пенсії згідно ч. 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що необхідною умовою для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника є наявність у дитини померлого інвалідності до досягнення 18 років. Зокрема, відповідно до п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності). Водночас, оригінали таких документів позивачем не надані, а надана копія висновку МСЕК 2-18 АД № 246517, що посвідчена Міжрайонною медико-соціальною експертною комісією № 1 м. Макіївка Донецької області. Згідно з п. 2.23 Порядку 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Надані позивачем документи, що підтверджують настання інвалідності до досягнення 18 років, належним чином посвідчені не були. Отже, оскільки позивачем не надані належні документи, як засвідчують визнання особи інвалідом з дитинства, відповідач позбавлений можливості здійснити переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника. У задоволенні позову просить відмовити.

07.04.2021 позивачем подано відповідь на відзив (вх. №20028), у якій він спростовує аргументи відповідача.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.06.2018 №.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21.10.2019 серії НОМЕР_1 .

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою від 28.01.2021 про переведення на інший вид пенсії, а саме пенсії по втраті годувальника, до якої додала, серед іншого, копію довідки від 15.11.2006 серії ДОН-05 №151476 та витягу із акта огляду МСЕК до довідки №246517, серії 2-18 АД.

Листом від 03.02.2021 №0800-0205-8/7784 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Відділом обслуговування громадян №2) повідомлено позивача про відмову в перерахунку пенсії згідно п. 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки надана копія довідки МСЕК 2-18 АД №246517 засвідчена МСЕК. При цьому, цей документ не є копією, посвідченою нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Не погодившись із такою відмовою, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи справу по суті, суд керується наступним.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Згідно статті 5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначено статтею 36 Закону № 1058-IV, за приписами частини першої якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років (пункт 2 частини 2 статті 36 Закону № 1058-IV).

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина 3 статті 36 Закону № 1058-IV).

Відповідач не оспорює того, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії по втраті годувальника; спірним є лише те, що позивачем не надано документів (оригіналів або засвідчених належним чином копій) на підтвердження того, що вона стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років, що суперечить вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Так, пунктом 2.18 розділу II Порядку №22-1 визначено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Абзац перший пункту 2.23 розділу II Порядку №22-1 встановлює, що при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Разом із тим, як встановлено судом, надані позивачем копії довідки від 15.11.2006 серії ДОН-05 №151476 та витягу із акта огляду МСЕК до довідки №246517, серії 2-18 АД, які посвідчують, що ОСОБА_1 є особою, якій встановлено інвалідність з дитинства, не засвідчені нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Водночас, як вказує відповідач, позивачем надавалася копія висновку МСЕК 2-18 АД № 246517, що посвідчена Міжрайонною медико-соціальною експертною комісією № 1 м. Макіївка Донецької області.

Слід звернути увагу, що вказані документи видані установами, розташованими у м. Макіївці, яке наразі знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а отже позивач не має можливості надати засвідчені у відповідності до вимог абзацу першого пункту 2.23 розділу II Порядку №22-1 копії документів з об`єктивних причин.

Натомість, та обставина, що вказані документи видано на непідконтрольній українській владі території, і, відповідно, позивач позбавлений можливості надати засвідчені належним чином копії, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, позивач наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Також слід зазначити, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Крім того, слід зазначити, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Дніпровського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя) від 20.05.2020 №0800-0203-8/21725 у відповідь на адвокатський запит представника позивача підтверджено, що матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 призначена пенсія за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, проте паперова справа ОСОБА_3 , яка є внутрішньо переміщеною особою, не надходила. Вказане додатково підтверджує, що позивач є особою з інвалідністю з дитинства.

Враховуючи, що позивачем відповідачу надавалася копія висновку МСЕК 2-18 АД № 246517, що посвідчена Міжрайонною медико-соціальною експертною комісією № 1 м. Макіївка Донецької області, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, для ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, та виплатити пенсію з урахуванням вже виплачених сум, забезпечить належне відновлення прав позивача у спірних правовідносинах.

Суд звертає увагу, що оскільки ОСОБА_1 вже отримує пенсію по інвалідності, в даному випадку орган Пенсійного фонду має перевести її на інший вид пенсії, а не призначити інший вид пенсії, у зв`язку із чим в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, позивача необхідно перевести на інший вид пенсії з 28.01.2021 (дати звернення за пенсією).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 28.01.2021, та виплатити пенсію з урахуванням вже виплачених сум.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 27.07.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко