Справа № 320/1841/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року м. Київ № 320/1841/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держгеокадастр у Київській області), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-10818/15-19сг від 27.12.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтованою площею від 0,11 гектара до 0,12 гектара, яка розташована у Київській області, Вишгородському районі, с. Жукин (ІКК: Район Вишгородський, КОАТУУ:, Зона 29, Квартал 126).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.12.2019 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Київській області з заявою-клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею від 0,11 до 0,12 га для ведення садівництва.

Проте, зазначив позивач, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-10818/15-19-cr від 27.12.2019 їй відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою з тих підстав, що бажана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Позивач вважає, що відмова відповідача не відповідає вимогам чинного законодавства України, є необґрунтованою у зв`язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що бажана до відведення ОСОБА_1 земельна ділянка перебуває у державній власності, проте чинним законодавством розмежовано категорії земель за цільовим призначенням, при цьому обрана позивачем земельна ділянка відноситься до земельного водного фонду, а Головне управління має повноваження щодо розпорядження лише категорією земель «землі сільськогосподарського призначення». Відповідач вказав, що на підставі інформації наданої Відділом у Вишгородському районі Головного управління було встановлено, що бажана до відведення земельна ділянка належить до земель водного фонду, відтак, наказ про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є законним, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження в адміністративній справі № 320/1841/20 та відклав підготовче засідання на 25.05.2020.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, подав до суду відповідь на відзив, де зазначив наступне. Вказав, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що бажана до відведення земельна ділянка належить до земель водного фонду, проте відповідно до приписів ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Додатково позивач зазначив, що відповідно до п. а ч.2 ст. 60 Земельного кодексу України та абз. 3 ст. 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються навколо водойм вздовж урізу води шириною 25 метрів (для ставків площею менш як 3 гектари). Позивачем здійснено викопіювання з Публічної кадастрової карти України відповідно до якого відстань від берега водойми до ближньої межі земельної ділянки щодо якої позивачем було подано клопотання відповідачу щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою становить більше 25 метрів.

Таким чином на переконання позивача, бажана до відведення земельна ділянка не належить до земель водного фонду.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 22.06.2020.

У судове засідання, призначене у справі на 22.06.2020 сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у передбачений законодавством строк.

Водночас, судом встановлено, що 22.06.2020 до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримано у повному обсязі.

Згідно із частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

При цьому, частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта

Враховуючи викладене, суд протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ,виданим Рівненським РВ УДМС України в Рівненській області 04.09.2014.

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2019 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із клопотанням про відведення земельної ділянки площею 0,11 га до 0,12 га для ведення садівництва, у якій просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної передачі позивачу у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовна площа земельної ділянки 0,11 га 0,12 га в межах норм безоплатної приватизації, що розташована у АДРЕСА_1 . У клопотанні зазначено, що приблизне розташування земельної ділянки в межах кварталу 129 Зони 29 наведено в Додатку 3 до клопотання.

До вказаного клопотання додано: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копію паспорта громадянина України; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера.

За результатом розгляду вказаного клопотання Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області прийнято наказ від 27.12.2019 №10-10818/15-19-cr «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території с. Жукин Вишгородського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки від 0, 1100 га до 0, 1200 га із цільовим призначенням - для ведення садівництва, з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва у власність, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазнає таке.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 Земельного кодексу України).

Частинами третьою та четвертою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно із частиною першою статті 19 Земельного кодексу України Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

У відповідності до статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до пункту а частини третьої статті 22 Земельного кодексу України яким передбачено призначення та порядок використання земель сільськогосподарського призначення, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Приписами частини першої статті 35 Земельного кодексу України обумовлено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Частиною першою статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, Головне управління Держгеокадастру у Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань.

Відповідно до підпункту 13 пункту 4 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Київської області.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абзацом 1 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Відповідно до положень статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №808/3187/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 89792839).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що єдиною підставою для відмови відповідачем в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, зазначеною у наказі № 10-10818/15-19-cr від 27.12.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», слугував той факт, що бажана до відведення земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Так, у відзиві на позов відповідач зазначив про те, що для належного розгляду клопотання позивача та прийняття рішення за результатами розгляду такого клопотання Головне управління запитувало необхідну інформацію у Відділу у Вишгородському районі Головного управління, який здійснює зберігання державного фонду документації із землеустрою. За інформацією Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області було встановлено, що бажана до відведення земельна ділянка належить до земель водного фонду, а отже не підпадає під юрисдикцію Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Згідно відомостей інформації щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :29:126, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня орієнтовна площа земельної ділянки 0,1098 га; цільове призначення - 01.05 для ведення садівництва 01.05, дані згідно форми 6-зем (графа, рядок) - гр.11, р.94. У графі чи відноситься земельна ділянка до земель водного фонду зазначено так.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Згідно з ч.2 ст.58 Земельного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Відтак, відповідач обґрунтовуючи відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність посилався на інформацію, що бажана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Суд вважає безпідставними вищевикладені доводи відповідача, оскільки інформація щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :29:126 надана Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня стосовно земельної ділянки орієнтовною площею 0.1098 га є суперечливою, зокрема оскільки цільове призначення земельної ділянки визначено - 01.05 Для індивідуального садівництва в той же час зазначено про те, що земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Таким чином, вказаний інформаційний витяг, створений за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки орієнтовною площею 0,1098 га, не може бути належним доказом у цій справі стосовно правомірності відмови позивачу у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,11-0.12 га.

Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23 липня 2010 року № 548 (далі - КВЦПЗ), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306, розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2008 року № 224, яка передбачає, що за основним цільовим призначенням землі поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення (Секція А); землі житлової та громадської забудови (Секція В); землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення (Секція С); землі оздоровчого призначення (Секція D); землі рекреаційного призначення (Секція Е); землі історико-культурного призначення (Секція G); землі лісогосподарського призначення (Секція Н); землі водного фонду (Секція І); землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (Секція J); землі запасу, резервного фонду та загального користування (Секція К).

Відповідно вказаної класифікації землі сільськогосподарського призначення, зокрема, для індивідуального садівництва (код КВЦПЗ: секція А 01 , підрозділ 01.05).

З огляду на викладене, суд зазначає, що в інформації щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :29:126, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого щодо земельної ділянки 0,1098 га наявні суперечливі висновки, які є суперечливим. Зокрема, зазначено про цільове призначення землі 01.05 для індивідуального садівництва, яка є землею сільськогосподарського призначення та належність землі до земель водного фонду.

При цьому, відповідачем не надано правової оцінки вказаним обставинам при прийнятті спірного наказу, відтак не надано належним чином правову оцінку наявності підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України.

Будь-яких доказів того, що дана земельна ділянка бажана до отримання позивачем з цільовим призначенням 01.05. для ведення садівництва віднесена до категорії земель водного призначення в матеріалах справи відсутні, також, матеріалами справи не підтверджено і ту обставину, що відповідачем здійснювалося зміна цільового призначення даної земельної ділянки.

У зв`язку з цим, суд вважає, що вказана інформація не є належним доказом, який підтверджує факт належності обраної позивачем для відведення у власність для індивідуального садівництва земельної ділянки, орієнтованою площею від 0,11 гектара до 0,12 гектара, яка розташована у Київській області, Вишгородському районі, с. Жукин (ІКК: Район Вишгородський, КОАТУУ:, Зона 29, Квартал 126) до земель водного фонду.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, враховуючи ту обставину, що відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт віднесення земельної ділянки, орієнтованою площею від 0,11 гектара до 0,12 гектара, яка розташована у Київській області, Вишгородському районі, с. Жукин (ІКК: Район Вишгородський, КОАТУУ:, Зона 29, Квартал 126) з цільовим призначенням 01.05. до земель водного фонду, свідчить про протиправність прийняття відповідачем спірного рішення.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-10818/15-19-cr від 27.12.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтованою площею від 0,11 гектара до 0,12 гектара, яка розташована у Київській області, Вишгородському районі, с. Жукин (ІКК: Район Вишгородський, КОАТУУ:, Зона 29, Квартал 126), суд зазначає наступне.

17.06.2021 на адресу суду надійшли письмові пояснення Головного управління Держгеокадастру у Київській області, у яких відповідач зазначив про те, що 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», згідно якого Розділ X Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 наступного змісту, яким обумовлено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Водночас, відповідачем не надано доказів переходу бажаної позивачем до відведення земельної ділянки у комунальну власність, зокрема до відання якої територіальної громади віднесена вказана земельна ділянка.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

При цьому, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтованою площею від 0,11 гектара до 0,12 гектара, яка розташована у Київській області, Вишгородському районі, с. Жукин (ІКК: Район Вишгородський, КОАТУУ:, Зона 29, Квартал 126), оскільки вказані повноваження є дискреційними повноваження уповноваженого органу, оскільки ч. 7 ст. 118 ЗК України чітко передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Відтак, уповноважений орган повинен надати правову оцінку відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства, що не є втручанням у дискреційні повноваження органу виконавчої влади.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другої статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак суд враховує, що в даній справі обов`язок доказування правомірності спірного рішення покладено на відповідача та він не навів суду переконливих, належних та допустимих доказів правомірності оскаржуваного рішення.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції про сплату від 21.02.2020 №27900. Відтак. враховуючи ту обставину, що вимоги позивача носять немайновий характер та визначити суму судового збору до розміру задоволених позовних вимог неможливо, суд дійшов висновку що вся сума сплаченого судового підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-10818/15-19-сr «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області (рнокпп 39817550; місцезнаходження: 03115,м. Київ, вул. Серпова, 3/14) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної передачі позивачу у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовна площа земельної ділянки 0,11 га 0,12 га в межах норм безоплатної приватизації, що розташована у Київській області, Вишгородський район, с. Жукин, (ІКК:Район Вишгородський, КОАТУУ:, Зона: 29, Квартал: 126

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Київській області (ідентифікаційний код 39817550, місцезнаходження: 03115, м.Київ, вул.Серпова, буд.3/14).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.