Справа № 640/20563/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

23 липня 2021 року м. Київ № 640/20563/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву державного кадастрового реєстратора відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Демещука Юрія Олександровича про забезпечення позову та додані до неї документи в адміністративній справі № 640/20563/21 за позовом

державного кадастрового реєстратора відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Демещука Юрія Олександровича

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про визнання протиправною та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява державного кадастрового реєстратора відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Демещука Юрія Олександровича (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (надалі - відповідач), адреса: 03115, місто Київ, вулиця Серпова, будинок 3/14, в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області за № 3-дс від 01 червня 2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »;

- визнати незаконним та скасувати Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 20 квітня 2021 року за № 397-7к/379/АП/09/01.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень протиправного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву державного кадастрового реєстратора відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Демещука Юрія Олександровича до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправною та скасування наказу залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Одночасно з позовною заявою, позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області за № 3-дс від 01 червня 2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що зупинення дії наказу № 3-дс від 01 червня 2021 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області пояснюється тим, що наказ, яким притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності є правовою підставою до притягнення позивача і до кримінальної відповідальності, а також створює умови до настання негативних наслідків для позивача.

За твердженням позивача, дія оскаржуваного наказу № 3-дс спричиняє для позивача негативні наслідки у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності.

Позивач у даній заяві звертає увагу, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише спрямоване на виконання вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, та має тимчасовий характер - до вирішення спору по суті.

Також, позивач в обґрунтування наявності підстав для задоволення поданої останнім заяви про забезпечення позову посилається на обставини того, що протягом строку дії оскаржуваного наказу, яким застосовано дисциплінарне стягнення, відповідно до вимог приписів частини 3 статті 79 Закону України «Про державну службу», якою визначено, шо протягом строку дії дисциплінарного стягнення (крім зауваження) заходи заохочення до державного службовця не застосовуються, як наслідок заявник не зможе розраховувати на заходи заохочення та як наслідок в подальшому не зможе захистити порушені права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Таким чином, керуючись викладеними вище обставинами, на переконання позивача, наразі існує очевидна небезпека заподіянню правам та законним інтересам позивача, а також зважаючи на те, що не вжиття заходів по забезпеченню адміністративного позову, може ускладнити або привести до неможливості ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача, позивач просив суд задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову та зупинити дію оскаржуваного наказу до моменту винесення судом відповідно рішення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України чітко встановлено, що Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

При цьому, з урахуванням викладених вище приписів вимог чинного законодавства України щодо подання заяви про забезпечення позову, судом було встановлено, що з аналізу заяви про забезпечення позову поданої позивачем до суду вбачається, що останній не надає суду належних та об`єктивних обставин, підстав та необхідності забезпечення позову судом шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу.

Також, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З аналізу поданих позивачем матеріалів, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову посилається на аналогічні обставини, якими обґрунтовані й власне позовні вимоги.

Суд зазначає, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах позивача про наявність очевидних ознак протиправності рішення, а також не може ґрунтуватись на тих обставинах, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, оскільки оцінку таким обставинам та доводам суд надає виключно під час розгляду справи по суті, але аж ніяк не під час вирішення питання щодо можливості вжиття заходів забезпечення позову.

Відтак, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

В даному випадку висновок щодо очевидності протиправності оскаржуваного наказу може бути зроблений судом лише за результатами розгляду справи по суті.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд зазначає та як вже було встановлено судом вище, що заявником не наведено достатньої обґрунтованості доводів очевидності небезпеки заподіяння шкоди їх правам та інтересам. Посилання, без належного обґрунтування, на те, що не вжиття обраного заходу забезпечення позову ускладнить ефективний захист та поновлення прав позивача, нічим не підтверджене, не є достатнім обґрунтуванням даної заяви, та не може свідчити про те, що невжиття заходів по забезпеченню позову в майбутньому може призвести до неможливості поновлення прав позивача.

Таким чином, виходячи з аналізу матеріалів справи та з урахуванням зазначеного вище, у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви державного кадастрового реєстратора відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Демещука Юрія Олександровича про забезпечення позову у зв`язку з відсутністю будь-якого належного обґрунтування необхідності забезпечення позову у наданій останнім заяві.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви державного кадастрового реєстратора відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Демещука Юрія Олександровича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова