Справа № 640/29821/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м. Київ № 640/29821/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ»

до Головного управління ДПС у місті Києві,

Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ» (надалі - позивач), адреса: 03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 5, офіс 404 до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі - відповідач 1) адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, Державної податкової служби України (надалі - відповідач 2), адреса: 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових Головного управління ДПС у місті Києві № 1922262/42472284 від 10 вересня 2020 року та зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 4 від 23 грудня 2019 року, подану товариством з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ», в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного отримання - 15 січня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових Головного управління ДПС у місті Києві № 1926551/42472284 від 11 вересня 2020 року та зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 5 від 23 грудня 2019 року, подану товариством з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ», в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного отримання - 14 січня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових Головного управління ДПС у місті Києві № 1926555/42472284 від 11 вересня 2020 року та зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 3 від 11 січня 2020 року, подану товариством з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ», в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного отримання - 31 січня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових Головного управління ДПС у місті Києві № 1926554/42472284 від 11 вересня 2020 року та зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 2 від 10 січня 2020 року, подану товариством з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ, в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного отримання - 30 січня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових Головного управління ДПС у місті Києві № 1926553/42472284 від 11 вересня 2020 року та зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 1 від 09 січня 2020 року, подану товариством з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ», в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного отримання - 30 січня 2020 року.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваних рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки контролюючого органу про порушення товариством з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ» вимог податкового законодавства є безпідставними та ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують правомірність формування даних податкового обліку та здійснення господарських операцій із контрагентами, а тому дії відповідача щодо зупинення реєстрації податкових накладних з підстав відповідності вимогам пункту 1.6 Критеріїв ризиковості платника податку є безпідставними та протиправними з огляду на чинне законодавство.

Також, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послався на те, що зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних зумовлює для позивача настання негативних наслідків, що полягають у створенні додаткових перешкод в здійсненні господарської діяльності.

Представника позивача зауважив, що зі змісту оскаржуваних рішень, не вбачається зазначення податковим органом, які саме документи не надано позивачем (оскільки жоден з документів, які містяться у переліку, не підкреслено відповідачем, всупереч вимогам законодавства, позбавило позивача можливості зрозуміти, яких саме документів не вистачає, та нажата документи, яких, на думку відповідача, не було надано), не зважаючи на те, що позивачем надавалися всі документи щодо господарських операцій.

З огляду на вказані вище обставини та зважаючи на наявність у позивача передбачених чинним законодавством України документів, які свідчать про реальність проведенні господарських операцій між позивачем та його контрагентом та на те, що обсяг таких документів є достатнім та такі документи були надані позивачем контролюючому органу, за твердженнями представника позивача останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації поданих останнім податкових накладних.

Керуючись викладеними вище обставинами представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги адміністративного позову та визнати протиправними рішенн податкового органу про відмову у реєстрації поданих позивачем податкових накладних.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ» до Головного управління ДПС у місті Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача-1 у своєму відзиві на позовну заяву послався на те, що комісією було прийнято рішення про відмову в реєстрації податкових накладних поданих товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ», у зв`язку з тим, що останнім не було надано до податкового органу всіх необхідних документів для підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

Представник відповідача-1 звертає увагу, що товариством з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ» не було надано податковому органу первинних документів щодо постачання/придбання товарів, зберігання, навантаження, розвантаження продукції, складських документів, інвойсів та актів приймання-передачі товару.

За твердженнями представника податкового органу, відсутність вказаних документів не дала можливості підтвердити реальність здійснення господарської операції товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ», згідно якої виписано податкові накладні № 1 від 04 вересня 2020 року, № 2 від 08 вересня 2020 року, № 4 від 10 вересня 2020 року, а тому за результатами розгляду вищевказаних документів комісією Головного управління ДПС у місті Києві було прийнято рішення від 10 вересня 2020 року № 1922262/42472284, від 11 вересня 2020 № 1926551/42472284, № 1926555/42472284, № 1926554/42472284, №1926553/42472284 про відмову в реєстрації податкових накладних № 4 від 23 грудня 2019 року, № 5 від 23 грудня 2020 року, № 3 від 11 січня 2020 року, № 2 від 10 січня 2020 року, № 1 від 09 січня 2020 року.

Керуючись викладеними вище обставинами, представник відповідача-1 просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог адміністративного позову та залишити рішення комісії в силі.

Станом на момент винесення судом даного рішення на адресу суду не надходило від відповідача-2 відзиву на позовну заяву з невідомих суду причин.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, судом враховано, що відповідач-2 із заявою про продовження строку для надання відзиву до суду не звертався, про неможливість його подання з об`єктивних причин - клопотання не подавав. Враховуючи необхідність розгляду справи протягом розумного строку, а також враховуючи те, що з дати отримання відповідачем-2 ухвали про відкриття провадження у справі сплинуло достатньо часу, а відповідач-2 жодних заяв та клопотань в цій справі не подавав, будучи обізнаним про її розгляд, суд дійшов висновку про можливість винесення судового рішення у справі на підставі наявних доказів.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, товариство з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ» є юридичною особою, та зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13 вересня 2018 року, про що свідчить відповідний запис № 0038452.

Види діяльності товариства є: код КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням (основний); код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; код КВЕД 46.62 Оптова торгівля верстатами; код КВЕД 46.63 Оптова торгівля машинами й устаткованням для добувної промисловості та будівництва; код КВЕД 46.65 Оптова торгівля офісними меблями; код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; код КВЕД 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами; код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; код КВЕД 33.14 Ремонт і технічне обслуговування електричного устатковання; код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устатковання; код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад; код КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

З матеріалів справи судом було встановлено, що за результатом господарських операцій позивачем було подано до податкового органу податкові накладні № 4 від 23 грудня 2019 року, № 5 від 23 грудня 2020 року, № 3 від 11 січня 2020 року, № 2 від 10 січня 2020 року, № 1 від 09 січня 2020 року для реєстрації в ЄРПН.

Однак, реєстрація вказаних вище податкових накладних була зупинена, а саме: № 4 від 23 грудня 2019, відповідно до квитанції № від 15 січня 2020 року; № 5 від 23 грудня 2019 року, відповідно до квитанції № від 14 січня 2020 року; № 3 від 11 січня 2020 року, відповідно до квитанції № від 31 січня 2020 року; № 2 від 10 січня 2020 року, відповідно до квитанції № від 30 січня 2020 року, № 1 від 09 січня 2020 року, відповідно до квитанції № від 30 січня 2020 року, по операціям поставки товару одноразового посуду та мила ФІЛІЇ «ЦЕНТР СЕРВІСНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ» АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» за договорами про закупівлю товару № Ф/ЦН-Т-309/19 від 10 грудня 2019 року, № Ф/ЦН-Т-310/19 від 10 грудня 2019 року (щодо одноразового посуду) та договором поставки товару № Ф/ЦН-Т-94/19 від 27 травня 2019 року (щодо мила).

Підставою зупинення в зазначених квитанціях про реєстрацію вказано: «Відповідно до п. 201.16 cm. 201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 26 грудня 2019 року № 6 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. ПН/РК відповідає вимогам п.1.6 п. 1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних».

На виконання рекомендацій податкового органу, позивачем до останнього були подані відповідні повідомлення з доданими документами на підтвердження реальності господарських операцій відповідно до яких було подано до реєстрації вказані вище податкові накладні.

08 вересня 2020 року позивачем було подано до відповідача-1 «Повідомлення № 2 про подання пояснень та копій документів щодо податкової накладної № 4 від 23 грудня 2019 року реєстрацію якої зупинено».

Відповідно до вказаного повідомлення, позивачем було надано пояснення стосовно проведеної поставки, для розблокування податкової накладної.

До вищевказаного повідомлення позивачем були додані документи щодо підтвердження реальності вчинення господарської операції, по якій виписано податкову накладну № 4 від 23 грудня 2019 року, зокрема, 27 додатків, вищезазначені пояснення та копії первинних документів на підтвердження реальності поставки, а саме: договору закупівлі товару № Ф/ЦН-Т-309/19 від 10 грудня 2019 року, додаткової угоди № 1 до договору № Ф/ЦН-Т-309/19, додаткової угоди № 2 до договору № Ф/ЦН-Т-309/19, договору КТ-18/12/19 від 18 грудня 2019 року, листа-доручення № 20/12-2 від 20 грудня 2019 року, платіжного доручення № 4 від 08 січня 2020 року, платіжного доручення № 100 від 19 грудня 2019 року, платіжного доручення № 102 від 20 грудня 2019 року, рахунку № 148 від 19 грудня 2019 року, рахунку № 16 від 23 грудня 2019 року, рахунку № СФ-0000852 від 16 грудня 2019 року, рахунку № ТП-0000452 від 16 грудня 2019 року, сертифікату якості від 19 грудня 2019, сертифікату якості від 01 лютого 2018 року, товарно-транспортної накладної № від 20 грудня 2019 року, товарно-транспортної накладної № Р14 від 23 грудня 2019 року, видаткової накладної № 14 від 23 грудня 2019 року, видаткової накладної № 164 від 19 грудня 2019 року, видаткової накладної № PH 0000892 від 20 грудня 2019 року, видаткової накладної № ТП-0000449 від 23 грудня 2019 року, виписку по рахунку за 08 січня 2020 року, виписки по рахунку за 28 січня 2020 року, виписки по рахунку за 19 грудня 2019 року, виписки по рахунку за 20 грудня 2019 року, висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 602-123-20-1/2523 від 31 січня 2018 року, висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 050302-04/102020 від 08 листопада 2013 року.

09 вересня 2020 року позивачем до податкового органу було подано «Повідомлення № 3 про подана пояснень та копій документів щодо податкової накладної № 5 від 23 грудня 2019 року».

Відповідно до вказаного повідомлення, позивачем було надано пояснення стосовно проведеної поставки, для розблокування податкової накладної.

До вищевказаного повідомлення позивачем були додані документи щодо підтвердження реальності вчинення господарської операції, по якій виписано податкову накладну № 5 від 23 грудня 2019 року, зокрема, 25 додатків, вищезазначені пояснення та копії первинних документів на підтвердження реальності поставки, а саме: договору про закупівлю товару № Ф/ЦН-Т-310/19 від 10 грудня 2019 року, додаткової угоди № 1 до договору Ф/ЦН-Т 310/19, платіжного доручення № 98 від 18 грудня 2019 року, платіжного доручення № 99 від 19 грудня 2019 року, платіжного доручення № 100 від 19 грудня 2019 року, платіжного доручення № 102 від 20 грудня 2019 року, рахунку № 15 від 23 грудня 2019 року, рахунку № 70 від 16 грудня 2019 року, рахунку № СФ 0000852 від 16 грудня 2019 року, рахунку № ТП-0000452 від 16 грудня 2019 року, сертифікату якості від 01 лютого 2018 року, товарно-транспортної накладної № від 20 грудня 2019 року, товарно-транспортної накладної № МК-0029577 від 17 грудня 2019 року, видаткової накладної № 13 від 23 грудня 2019 року, видаткової накладної № 89 від 21 грудня 2019 року, видаткової накладної № МК-0029577 від 17 грудня 2019 року, видаткової накладної № РН-0000892 від 20 грудня 2019 року, видаткової накладної № ТП-0000449 від 23 грудня 2019 року, виписки по рахунку за 28 січня 2020 року, виписки по рахунку з 18 грудня 2019 року, виписки по рахунку за 19 грудня 2019 року, виписки по рахунку за 20 грудня 2019 року, висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 602-123-20-1/2523 від 31 січня 2018 року висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 050302-04/102020 від 08 листопада 2013 року.

09 вересня 2020 року позивачем до податкового органу було подано «Повідомлення № 8 про поданні пояснень та копій документів щодо податкової накладної № 3 від 11 січня 2020 року, реєстрацію якої зупинено», для розблокування податкової накладної.

До вказаного повідомлення позивачем були додані документи щодо підтвердження реальності вчинення господарської операції, по якій виписано податкову накладну № 3 від 11 січня 2020 року, зокрема, 12 додатків, вищезазначені пояснення та копії первинних документів на підтвердження реальності поставки, а саме: договору закупівлю товару Ф/ЦН-Т- 309/19 від 10 грудня 2019 року, додаткової угоди № 1 до договору Ф/ЦН-Т-309/19, додаткової угоди № 2 до договору Ф/ЦН-Т-309/19, договору АС-080120 від 08 січня 2020 року, платіжного доручення № 6 від 30 січня 2020 року, рахунку 4 від 09 січня 2020, рахунку 3 від 11 січня 2020 року, видаткової накладної № 3 від 09 січня 2020 року, видаткової накладної № 6 від 11 січня 2020 року, виписки по рахунку за 04 лютого 2020 року, виписки по рахунку за 30 січня 2020 року.

09 вересня 2020 року позивачем було подано до податкового органу «Повідомлення № 7 про подання пояснень та копій документів щодо податкової накладної № 2 від 10 січня 2020 року, реєстрацію якої зупинено».

Відповідно до вказаного повідомлення, позивачем було надано до податкового органу пояснення стосовно проведеної поставки, для розблокування податкової накладної.

До вищевказаного повідомлення позивачем були додані документи щодо підтвердження реальності вчинення господарської операції, по якій виписано податкову накладну № 2 від 10 січня 2020 року, зокрема, 11 додатків, вищезазначені пояснення та копії первинних документів на підтвердження реальності поставки, а саме: договору про закупівлю товару № Ф/ЦН-Т-310/19 від 10 грудня 2019 року, додаткової угоди № 1 до договору № Ф/ЦН-Т-310/19, договору АС-080120 від 08 січня 2020 року, платіжного доручення № 6 від 30 січня 2020 року, рахунку № 4 від 09 січня 2020 року, рахунку № 2 від 10 січня 2020 року, видаткової накладної № 3 від 09 січня 2020 року, видаткової накладної № 5 від 10 січня 2020 року, виписки по рахунку за 04 лютого 2020 року, виписки по рахунку за 30 січня 2020 року.

09 вересня 2020 року позивачем до податкового органу було подано «Повідомлення № 6 про подані і пояснень та копій документів щодо податкової накладної № 1 від 09 січня 2020 року, реєстрацію якої зупинено.

Відповідно до вказаного повідомлення, позивачем було надано пояснення стосовно проведеної поставки, для розблокування податкової накладної.

До вищевказаного повідомлення позивачем були додані документи щодо підтвердження реальності вчинення господарської операції, по якій виписано податкову накладну № 1 від 09 січня 2020 року, зокрема, 13 додатків, вищезазначені пояснення та копії первинних документів на підтвердження реальності поставки, а саме: договору поставки товару №Ф/ЦН-Т-94/19 від 27 травня 2019 року, додаткової угоди № 1 до договору № Ф/ЦН-Т- 94/19, договору АС-080120 від 08 січня 2020 року, листа № 10/45 від 08 січня 2020 року, листа № 10/949 від 05 грудня 2019 року, платіжного доручення № 6 від 30 січня 2020 року, рахунку № 3 від 09 січня 2020 року, рахунку № 1 від 09 січня 2020 року, видаткової накладної № 3 від 09 січня 2020 року, видаткової накладної № 4 від 09 січня 2020 року, виписки по рахунку 30 січня 2020 року, виписки по рахунку від 28 січня 2020 року.

Однак, за результатами розгляду вказаних повідомлень комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних було прийнято рішення: № 1922262/42472284 від 10 вересня 2020 року по ПН № 4 від 23 грудня 2019 року, № 1926551/42472284 від 11 вересня 2020 року по ПН № 5 від 23 грудня 2020 року, № 1926555/42472284 від 11 вересня 2020 року по ПН № 3 від 11 січня 2020 року, № 1926554/42472284 від 11 вересня 2020 року по ПН № 2 від 10 січня 2020 року, № 1926553/42472284 від 11 вересня 2020 року по ПН № 1 від 09 січня 2020 року, - про відмову у реєстрації поданих позивачем ПН в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підстава відмови: «ненадання платником податків копій документів, первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документі (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів прийманні передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузеві специфіки, накладних (документи, які не надано, підкреслити)».

Крім того, у вказаних рішеннях зазначалось, що «рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку».

Не погоджуючись з вказаними вище рішеннями податкового органу, позивачем 17 вересня 2020 року були подані скарги до комісії питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ДПС України в електронному вигляді з вимогою скасувати рішення комісії регіонального рівня та зареєструвати вказані податкові накладні. До вказаних скарг позивачем було додано документи та пояснення.

Однак, комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ДПС України рішеннями від 23 вересня 2020 року: № 51678/42472284/2 на рішення № 1922262/42472284 від 10 вересня 2020 року по ПН № 4 від 23 грудня 2019 року, № 51677/42472284/2 на рішення № 1926551/42472284 від 11 вересня 2020 року по ПН № 5 від 23 грудня 2020 року, № 51716/42472284/2 на рішення № 1926555/42472284 від 11 вересня 2020 року по ПН № 3 від 11 січня 2020 року, № 51733/42472284/2 на рішення № 1926554/42472284 від 11 вересня 2020 року по ПН № 2 від 10 січня 2020 року, № 51705/42472284/2 на рішення № 1926553/42472284 від 11 вересня 2020 року по ПН № 1 від 09 січня 2020 року було залишено без скарги без задоволення та рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін. В обґрунтування вказаних рішень податковим органом було вказано: «неподання платником податків копій первинний документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи) у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) : урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних».

Вважаючи, що при зупиненні поданих податкових накладних та прийнятті рішення про відмову у реєстрації податкових накладних податковим органом були порушені права та охоронювані законом інтереси позивача, останній звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При цьому згідно із пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Поряд із цим пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пункту 201.1 статті 201 та/або пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин. Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, ЄРПН - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Разом із тим, відповідно до зазначених вище вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 затверджений Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (надалі - Порядок № 1246), який визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1246 визначено, що податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимог ПК України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Між тим, згідно із пунктом 4 Порядку № 1246 до Реєстру вносяться відомості щодо податкових накладних та/або розрахунків коригування, які прийняті до Реєстру та підлягають реєстрації, реєстрацію яких зупинено, а також щодо яких у встановленому порядку прийнято рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування приймаються до Реєстру у разі дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192, пунктами 2001.3, 2001.9 статті 2001 та пунктами 201.1, 201.10, 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, а також з урахуванням Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не надаються отримувачу (покупцю) товарів/послуг, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, складені за операціями з постачання послуг нерезидентом) незалежно від суми податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

У пункті 8, 10 Порядку № 1246 встановлено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування складаються та реєструються постачальником (продавцем) - платником податку, крім випадків, визначених пунктом 9 цього Порядку. Після складення податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб постачальника (продавця).

Згідно із пунктом 11 Порядку № 1246 після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх до ДФС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.

При цьому, за вимогами пункту 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 2001.3. 2001.9 статті 2001 ПК України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 01 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 13 та пункту 14 Порядку № 1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.

Згідно із пункту 15 Порядку № 1246 у квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених п.12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття.

Відповідно до пункту 17 Порядку № 1246 у разі зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування формується квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Така квитанція одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.

Між іншим, пунктом 18 передбачено, що на момент прийняття у встановленому порядку рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування щодо таких податкової накладної та/або розрахунку коригування проводяться перевірки, визначені пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого). За результатами таких перевірок формується квитанція про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, яка надсилається платнику податку разом з відповідним рішенням.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що податковим законодавством чітко визначений порядок та механізм складання, підписання, надіслання, прийняття та реєстрації податкових накладних. При цьому наявність повноважень контролюючого органу на здійснення перевірок податкових накладних, зупинення їх реєстрації та прийняття подальшого рішення про відмову у реєстрації податкової накладної в ЄРПН - це одна з обставин, які входять до предмета доказування у справах даної категорії, але не єдина. Надання такому органу відповідних повноважень - це лише передумова подальшої реалізації його управлінських функцій, результатом реалізації чого є прийняття рішення про відмову у реєстрації податкових накладних.

Таким чином, первинним об`єктом судового дослідження у даній справі є обставини, за яких відповідачі вчинили дії щодо зупинення реєстрації ПН та приймали рішення про відмову у їх реєстрації, адже саме зупинення реєстрації ПН первинно порушує права платника податків і саме підстави такого зупинення, його законність, повинні бути предметом дослідження у подібних спорах. Тобто, вирішуючи питання щодо законності рішень контролюючого органу про відмову у реєстрації податкових накладних, суд зобов`язаний надати оцінку рішенню (діям) щодо зупинення їх реєстрації в ЄРПН, які за своїм змістом є передумовою для прийняття Головним управлінням ДПС у місті Києві оскаржуваних Рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 826/8693/18 та від 22 квітня 2019 року у справі № 2040/5445/18.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Поряд із цим, на виконання вимог пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, згідно із яким реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України, постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» був затверджений, зокрема, Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - Порядок № 117).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 117 критерій оцінки ризиків, достатній для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, - визначений показник моніторингу, що характеризує ризик, у той час як моніторинг - сукупність заходів та методів роботи контролюючих органів, що виявляє за результатами проведення аналізу наявної інформації в інформаційних ресурсах ДФС та/або за результатами проведення обробки та аналізу податкової інформації об`єктивні ознаки наявності ризиків порушення норм податкового законодавства.

Між тим ризик порушення норм податкового законодавства - ймовірність складання та надання податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації в Реєстрі з порушенням норм підпунктів «а»/»б» пункту 185.1 статті 185, підпункту «а»/»б» пункту 187.1 статті 187, абзацу 1 пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України за наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг, дані про яку зазначено у такій податковій накладній/розрахунку коригування та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість виконання свого податкового обов`язку.

Згідно із пунктами 5-7 Порядку № 117 податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку. У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна/розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.

Таким чином, вимоги пунктів 6 та 7 Порядку №117 є чіткими і не припускають неоднозначне (множинне) трактування обов`язків контролюючих органів, адже підставами для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є наступна відповідність:

- платника податку - критеріям ризиковості платника податку;

- податкової накладної/розрахунку коригування - критеріям ризиковості здійснення операції.

Водночас у пункті 10 Порядку № 117 зазначено, що критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади. Мінфін у дводенний строк погоджує або надсилає ДФС на доопрацювання визначені у цьому пункті критерії та перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку. Про визначені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, ДФС інформує Комітет Верховної Ради України з питань податкової та митної політики. ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Згідно із пунктами 12, 13 Порядку № 117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування;

2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена;

3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

В той же час, пунктом 14 Порядку № 117 визначає перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Між тим, пунктом 15 Порядку № 117 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування. Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних/розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні/розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних/розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Пунктом 16 Порядку № 117 зазначено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку подає до ДФС в електронній формі засобами електронного зв`язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України «Про електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пунктів 18-20 Порядку № 117 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів. Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС). Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

За вимогами пункту 21 Порядку № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

З системного аналізу викладених положень слідує, що реєстрації податкової накладної передує процедура автоматизованого співставлення податкової накладної на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку. У разі відповідності ПН/РК вказаним критеріям, їх реєстрація в ЄРПН зупиняється.

Умовою для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в Реєстрі, які за результатами автоматизованого моніторингу були визнані такими, що відповідають критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій, є подання платником податків документів, вичерпний перелік яких визначений у пункті 14 Порядку № 117.

Отже, можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності складання та надіслання ПН/РК з метою реєстрації у ЄРПН прямо залежить від чіткого визначення контролюючим органом конкретного виду критерію ризиків.

У свою чергу, з огляду на зміст наявних в матеріалах справи квитанцій судом встановлено, що реєстрація направленої позивачем до уповноваженого органу податкової накладної з метою її реєстрації у ЄРПН була зупинена через те, що податкові накладні відповідають вимогам підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку», тобто в даному випадку контролюючим органом застосоване формулювання, яке ані пунктом 6, ані пунктом 7 Порядку № 117 не передбачено, а саме застосовано критерії ризиковості платника податку до податкових накладних, а не до платника податку - позивача, що свідчить про те, що ДПС України реєстрацію податкових накладних зупинено з підстав, які не в повній мірі узгоджується із положеннями Порядку № 117 та не передбачені чинним законодавством України.

Крім того, суд погоджується із твердженнями позивача про те, що у квитанціях щодо зупинення поданих позивачем податкових накладних не зазначено, які саме Критерії ризиковості платника податку слугували підставою для висновку про відповідність податкових накладних до підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку».

Поряд із цим, суд вважає за належне зазначити, що окремими положеннями Порядку № 117 не визначено конкретних критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, натомість на підставі пункту 10 цього Порядку зобов`язано ДФС України визначити такі критерії та погодити їх з Міністерством фінансів України.

Так, листом Державної фіскальної служби України № 959/99-99-07-18 від 21 березня 2018 року (на момент вчинення спірних правовідносин) визначені Критерії ризиковості платника податку та Критерії ризиковості здійснення операцій.

Листом в.о. голови Державної фіскальної служби України О. Власовим № 4065/99-99-07-05-04-18 від 05 листопада 2018 року затверджені Критерії ризиковості платника податку та Критерії ризиковості здійснення операцій.

Критерії, визначені у листі № 4065/99-99-07-05-04-18 від 05 листопада 2018 року, тотожні Критеріям, визначеним у листі № 959/99-99-07-18 від 21 березня 2018 року.

Відповідно до підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку і здійснення операцій» платник податків відповідає критеріям ризиковості, якщо комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме: платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим); дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації; платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ); платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років; платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України; платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2статті 46 Податкового кодексу України; наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

Головні управління ДФС в областях, м. Києві та Офіс великих платників податків ДФС постійно обраховують та проводять моніторинг показників, визначених у пунктах 1.1 - 1.6 цих Критеріїв.

Відповідність платника податку Критеріям ризиковості платників податку може бути встановлено у разі виконання хоча б одного з критеріїв, визначених у пунктах 1.1 - 1.5 цих Критеріїв.

Якщо виявлено, що платник податків має ознаки ризиковості згідно з пунктом 1.6 цих Критеріїв, то такий платник податків виноситься на розгляд Комісії в той самий день і вноситься до переліку ризикових платників у день проведення засідання Комісії, на якому прийнято відповідне рішення.

Якщо платник податків, якого внесено до переліку ризикових суб`єктів господарювання, перестав відповідати критеріям ризиковості, що визначені у пунктах 1.1 - 1.5 цих Критеріїв, такого платника податків виключають з переліку ризикових суб`єктів господарювання в день отримання/виявлення такої інформації.

У разі якщо платник податків, внесений до переліку ризикових суб`єктів господарювання, перестав відповідати критеріям ризиковості, що визначені у пункті 1.6 цих Критеріїв, платника виключають з переліку ризикових суб`єктів господарювання за рішенням комісій головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС.

Інформація про внесення/виключення платника податку до/з переліку ризикових платників податків, відповідно до пунктів 1.1-1.6 цих Критеріїв, стає доступною платнику в Електронному кабінеті.

Як зазначено вище, відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій реєстрацію податкових накладних поданих позивачем на реєстрацію було зупинено, оскільки останні відповідають вимогам підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку».

Відтак, негативні наслідки для платника податків у розглянутій справі настали у зв`язку із застосуванням відповідачем «Критеріїв ризиковості платника податку і здійснення операцій», встановлених листами ДФС України № 4065/99-99-07-05-04-18 від 05 листопада 2018 року, № 959/99-99-07-18 від 21 березня 2018 року, які не відносяться до нормативних актів та не можуть встановлювати нові правила поведінки для платника податку або обмежувати існуючі.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною п`ятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В свою чергу, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2019 року у справі № 822/1878/18 (адміністративне провадження № К/9901/4668/19) зазначив, що листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Акти, що затверджують критерії ризиковості здійснення операцій мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством.

Крім того, контролюючим органом запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію розрахунку коригування. Однак, відповідачем мало місце порушення вимог Порядку № 117, оскільки у вказаних квитанціях чітко не зазначено, які саме копії документів пропонується надати позивачу, які в свою чергу були б достатніми для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, посилання відповідача на правомірність зупинення реєстрації на підставі Критеріїв, є протиправним та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, а не будь-яких на власний розсуд.

Форма рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначена Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117 (додаток 2 до вказаного Порядку).

Форма такого рішення передбачає, що в разі відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано (з тих, що визначені вказаною формою рішення), мають бути підкреслені.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

З вказаного вбачається, що рішення комісії повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної, яка узгоджується із фактичними даними.

Проте, на переконання суду ні оскаржувані рішення про відмову в реєстрації поданих позивачем податкових накладних, ні рішення про зупинення реєстрації податкових накладних, які передували прийняттю оскаржуваних рішень не містять конкретної інформації щодо причин та підстав для прийняття такого рішень, а лише містять загальну фразу про те, що причиною його прийняття є ненадання копій документів.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у оскаржуваних рішеннях рядок Додаткова інформація містить лише прочерк, не визначаючи, які саме копії документів має надати платник податків. Щодо аналізу господарських операцій між позивачем та його контрагентом в даній справі суд не надає оцінку реальності їх здійснення, оскільки це питання повинно досліджуватись під час здійснення податкового контролю, що відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України включає в себе систему заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема, шляхом здійснення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Судом встановлено, що у порядку, визначеному пунктом 16 Порядку № 117, позивачем були надані контролюючому органу пояснення та копії первинних бухгалтерських документів щодо реальності здійснення господарської операції, за результатами якої складено відповідну податкову накладну, що не спростовано відповідачами та підтверджується матеріалами справи.

При цьому зауважень до поданих позивачем документів відповідачами не зазначено.

Надаючи оцінку рішенню про відмову в реєстрації податкових накладних суд зазначає, що такі рішення є необґрунтованими, з їх змісту не вбачаються дійсні та об`єктивні підставі для відмови у реєстрації податкових накладних, що підтверджували б відсутність у платника податків права на відображення у податковому обліку з ПДВ заявлених операцій, а, отже, й підтверджували б правомірність відмови в такій реєстрації. Наявність таких обставин судом з матеріалів справи також не встановлено.

Таким чином, виходячи з викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення про відмову у реєстрації податкових накладних поданих позивачем до податкового органу на реєстрацію не відповідають вимогам пункту 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесені контролюючим органом не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Поряд із цим суд приймає до уваги посилання позивача на те, що у квитанціях про зупинення реєстрації податкових накладних податковим органом не було зазначено конкретного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН в ЄРПН, а лише запропоновано товариству надати пояснення та/або копії таких документів.

Вказані недоліки квитанцій, окрім того, що характеризують рішення як необґрунтоване, ще й фактично ставлять платника податку у стан невизначеності у питанні документального спростування існуючих, на думку контролюючого органу, ризиків. Попри це, позивач намагався виконати вимоги щодо подання документів.

Разом із тим, посилання Головного управління ДПС у місті Києві як у відзиві на позовну заяву, так і в оскаржуваних рішеннях на ненадання позивачем документів на підтвердження реальності господарських операцій, суд вважає безпідставними, оскільки позивачем разом із поданими письмовими поясненнями було надано ряд доказів - всі документи, які були наявні у нього та підтверджували реальність господарських операції щодо реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Водночас, слід відмітити, що у даній справі суд не надає оцінку реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, на підставі яких складено спірні податкові накладні, оскільки це питання повинно досліджуватись під час здійснення податкового контролю шляхом здійснення перевірок та звірок відповідно до вимог ПК України, а тому не є предметом судового розгляду у справах щодо оскарження рішень про відмову в реєстрації податкових накладних, які стосуються наявності чи відсутності підстав для зупинення та відмови у реєстрації податкових накладних згідно виключних підстав для вчинення податковим органом таких дій та прийняття рішень, що передбачені податковим законодавством, до числа яких не відноситься встановлення ані контролюючим органом, ані судом реальності господарських операцій поза межами податкового контролю та прийнятими за такими заходами контролю рішеннями.

В свою чергу, при реєстрації податкової накладної фактично проводиться моніторинг операції чи платника податків лише за зовнішніми (формальними) критеріями. Тому і суд за результати розгляду справи не робить висновків щодо реальності операцій за участю позивача, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для реєстрації податкової накладної. При цьому суд зазначає, що здійснення моніторингу відповідності ПН/РК критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства. Здійснення такого моніторингу не повинно підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 1640/2650/18, від 27 квітня 2020 року у справі № 360/1050/19, від 21 травня 2019 року у справі № 0940/1240/18.

Між тим слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема у справі «Рисовський проти України» підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, власне, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява N33202/96, п.119 та п.120, ECHR 2000-I; «Онер`їлдіз проти Туреччини», заява N48939/99, п.128, ECHR 2004-XII; «Москаль проти Польщі», заява N10373/05, п.51).

Так, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява N55555/08, п.74; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява N36900/03, п.37).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.58; «Ґаші проти Хорватії», заява N32457/05, п.40; «Трґо проти Хорватії», заява N35298/04, п.67).

Таким чином, з метою забезпечення визначеності у податковому правозастосуванні та зважаючи на необхідність застосування принципу належного урядування при здійсненні суб`єктами владних повноважень своїх функцій, контролюючий орган приймаючи рішення про зупинення та відмову у реєстрації податкових накладних у зв`язку зі встановленням ризиковості платника податків за вищевказаними Критеріями, зобов`язаний був не лише зазначити загальний пункт або підпункт таких Критеріїв, на підставі яких зупинено реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, а й вказати безпосередньо реєстраційний номер цих Критеріїв та дату їх прийняття, а також розрахований показник за кожним критерієм, якому, на його думку, відповідає платник податку. Невиконання контролюючим органом зазначеної вимоги призводить до обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких документів на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 360/1050/19.

Поряд із цим, на думку суду, не є достатнім також загальне посилання контролюючим органом у квитанціях про зупинення та відмову у реєстрації податкових накладних на «надання документів», необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, адже перелік таких документів насамперед повинен бути конкретизованим та чітким. Дотримання вимоги чіткості і недвозначності щодо інформації, яка зазначена у Квитанціях, є особливо важливим з огляду на наслідки недотримання платником податків вимог щодо надання повного переліку документів як підстави для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації ПН у ЄРПН.

Таким чином, суд погоджується із твердженнями позивача про безпідставність зупинення реєстрації податкових накладних як передумови прийняття відповідних рішень Комісії, оскільки у Квитанції контролюючим органом не вказано ані конкретного критерію ризиковості, ані конкретного переліку документів, вичерпний перелік яких встановлений Порядком № 117.

Разом із тим, суд акцентує увагу на тому, що оскаржувані рішення є актами індивідуальної дії, оскільки у розумінні пункту 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Слід відмітити, що загальною рисою є їх виражений правозастосовний характер, у той час як головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 грудня 2009 року у справі № 09/236.

Таким чином, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Натомість, оскаржувані у даній справі рішення не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжують їх неоднозначне трактування, що, в свою чергу, впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивача виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 821/1173/17.

З урахуванням наведеного вище та встановлених судом обставин, суд зазначає, що рішення комісії Головного управління ДПС у місті Києві, в яких не наведені мотиви їх ухвалення, свідчать про порушення останнім також і принципу належного урядування, оскільки останній не діяв у належний, чіткий та якомога послідовний спосіб, згідно із цим призводять до непрозорості та непередбачуваності дій контролюючого органу, які перешкоджають можливості платника податків планувати в подальшому свою господарську діяльність, а тому, враховуючи вимоги принципів правової визначеності та передбачуваності, суд приходить до висновку про безпідставність зупинення реєстрації податкової накладної товариства та, як наслідок, протиправність оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази суд вважає достатніми для висновку про те, що відповідачами не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваних рішень про відмову в реєстрації поданих позивачем податкових накладних їх відповідності вимогам чинного законодавства, у зв`язку із чим наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, адже вони порушують, зокрема, право позивача як платника податків на реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні подані позивачем для реєстрації, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Поряд із цим, згідно із частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Між тим ефективний засіб правового захисту, у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Разом із тим за вимогами пункту 19 Порядку № 1246 та пункту 28 Порядку № 117 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

- прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення);

- неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У пункту 20 Порядку № 1246 також зазначено, що у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, нормами Порядків № 1246 та № 117 чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної, а тому з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні позивача датою їх фактичного отримання, у зв`язку із чим позовні вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні) сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 06 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58) принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 10 510,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 5 255,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів пропорційно до задоволених вимог до кожного з відповідачів.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ» до Головного управління ДПС у місті Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2 Визнати протиправними та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових Головного управління ДПС у місті Києві № 1922262/42472284 від 10 вересня 2020 року, № 1926551/42472284, № 1926555/42472284, № 1926554/42472284, № 1926553/42472284 від 11 вересня 2020 року.

3. Зобов`язати Державну податкову службу України (адреса: 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) зареєструвати податкові накладні подані товариством з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ» (адреса: 03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 5, офіс 404, ), в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: податкову накладну № 4 від 23 грудня 2019 року, датою її фактичного отримання - 15 січня 2020 року, податкову накладну № 5 від 23 грудня 2019 року, датою її фактичного отримання - 14 січня 2020 року, податкову накладну № 3 від 11 січня 2020 року, датою її фактичного отримання - 31 січня 2020 року, податкову накладну № 2 від 10 січня 2020 року, датою її фактичного отримання - 30 січня 2020 року, податкову накладну № 1 від 09 січня 2020 року, датою її фактичного отримання - 30 січня 2020 року.

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ» (адреса: 03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 5, офіс 404, ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ), у розмірі 5 255,00 грн (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.).

5. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ КИЇВ» (адреса: 03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 5, офіс 404, ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (адреса: 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ), у розмірі 5 255,00 грн (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова