Справа № 640/32999/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про поновлення строку звернення до суду

23 липня 2021 року м. Київ № 640/32999/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., вирішивши у письмовому провадженні заяву про залишення позову без розгляду у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у місті Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову №88 від 30.09.2020 про накладення штрафу, передбаченого ст. 65 Закону України "Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин";

- визнати протиправною та скасувати постанову №89 від 30.09.2020 про накладення штрафу, передбаченого ст. 65 Закону України "Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин";

- визнати протиправною та скасувати постанову №90 від 30.09.2020 про накладення штрафу, передбаченого ст. 65 Закону України "Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин";

- визнати протиправною та скасувати постанову №91 від 30.09.2020 про накладення штрафу, передбаченого ст. 65 Закону України "Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без здійснення виклику сторін. Пунктом 6 резолютивної частини ухвали суду встановлено відповідачу п`ятнадцять днів з дня вручення (отримання) цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Питання щодо поновлення позивачу строку на звернення до суду ухвалено вирішити після надання відповідачем відзиву на позов.

Через канцелярію суду 03.06.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд поновити відповідачу строк на подання відзиву з тих підстав, що позовні матеріали отримані останнім, відповідно до розписки уповноваженого представника, яка міститься у матеріалах справи, лише 14.05.2021 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2021 року в задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву відмовлено. Продовжено строк подання відзиву на позовну до 03.06.2021 року.

Крім іншого, до відзиву відповідачем долучено клопотання про залишення позову без розгляду з огляду на відсутність доказів, якими б підтверджувалася поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Так, позивачем зазначено про те, що дізнався про існування оскаржуваних постанов лише 24.11.2020 року, в той час, як відповідачем направлено останні на юридичну адресу позивача вчасно, з огляду на те, що кінцевий термін для оскарження постанов від 30.09.2020 року відповідно до вимог частини сімнадцятої статті 66 Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, ветеринарну медицину та благополуччя тварин» є 30.10.2020 року, який обліковується з дня винесення постанови, а не отримання останньої.

Враховуючи викладене, відповідачем просить суд залишити позов без розгляду.

Через канцелярію суду 03.06.2021 року позивачем подано заяву про зміну (доповнення) позовних вимог, у змісті якої також зазначено позицію щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Так, позивач не заперечує пропуск місячного строку звернення до суду, встановленого спеціальним законодавством.

Разом з тим, запевняє, що своєчасне неотримання позивачем оскаржуваних постанов не пов`язане з будь-якими зловживаннями зі сторони позивача або протиправними діями відповідача щодо неналежного повідомлення. Позивачу не було відомо про надходження них поштових відправлень, а тому він не мав можливості їх отримати. На підтвердження добросовісності дій з метою подальшого оскарження постанов позивачем вказується на той факт, що як тільки останньому стало відомо про факт винесення оскаржуваних постанов, він самостійно отримав їх копії у відповідача для ознайомлення та прийняття рішення про їх оскарження.

Вирішуючи питання поновлення позивачу пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини сімнадцятої статті 66 Закону України 18.05.2017 року

№ 2042-VIII «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин» (далі також - Закон №2042) потерпілий та особа, щодо якої винесено постанову у справі, мають право оскаржити її в адміністративному (досудовому) порядку або до суду в порядку, визначеному законом, протягом одного місяця з дня її винесення. Скарга на постанову у справі, подана в адміністративному (досудовому) порядку, залишається без розгляду у разі оскарження цієї постанови до суду.

Як встановлено з позовної заяви, оскаржувані рішення винесено 30.09.2020 року, в той час як позивач звернувся до суду 24.12.2020 року.

Тобто, позивачем пропущено одномісячний строк звернення до адміністративного суду, що визнається позивачем.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною шістнадцятою статті 66 Закону №2042 Постанова у справі вручається особі, щодо якої її винесено, або її представникові під розписку або надсилається рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

В якості доказів направлення позивачу оскаржуваних постанов. Відповідачем до відзиву долучені копії поштових конвертів з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, згідно з якими ці постанови направлено 01.10.2020 року на адресу позивача, яка відповідає дійсній адресі останнього.

Проте, такі поштові відправлення , направлені позивачу відповідачем у строк, встановлений Законом №2042, повернулися відповідачу не врученими із відміткою працівника АТ «Укрпошта» «повернуто за закінченням терміну зберігання».

Водночас, зауважує, що приписи Закону №2042 не дозволяють дійти висновку, що повернення постанови з вказівкою причини повернення: «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування особи, щодо якої її прийнято.

Крім того, з аналізу положень Закону №2042 висновується можливість оскарження у місячний строк постанови особою, лише у разі її вручення останній або її представнику.

В той же час, у суду відсутні підстави вважати постанови, які повернулися за терміном зберігання відправнику, врученими позивачу, або підтвердженням того, що останній відмовився від їх отримання.

Серед іншого, суд зауважує, що частиною шістнадцятою статті 66 Закону №2042 передбачено альтернативні способи вручення постанови, водночас, якими відповідач не скористався. Проте суд враховує, що це не є обов`язком відповідача.

На переконання суду, встановлені обставини свідчать про необізнаність позивача щодо існування постанов від 30.09.2020 року з незалежних від нього причин.

Дійсно, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі також - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейським Судом з прав людини вказано, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку що у межах розгляду справи №640/32999/20 позивачем визнано пропуск строку звернення до суду, який обґрунтовано причинами, які на думку суду, впливали на об`єктивну неможливість звернення до суду у відповідний процесуальний строк, що, у відповідності до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, надає право позивачу на звернення до адміністративного суду із позовом.

З огляду на викладене, суд вважає, що поновлення строку звернення до суду за даних обставин, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали суду, є дотриманням права позивача на доступ до правосуддя та права заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Керуючись статтями 6, 9, 122, 123, 166, 162, 169, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Вважати причини пропуску фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду поважними.

2. Поновити фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

3. В задоволенні клопотання Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Маруліна