Справа № 160/7155/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Справа № 160/7155/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянки Вадима Михайловича
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.05.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянки Вадима Михайловича, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянки Вадима Михайловича по зупиненню розгляду заяви про державну реєстрацію права власності за заявою №44160439;
- зобов`язати вчинити певні дії, а саме провести державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до заяви №44160439 від 22.02.2021 року згідно із спеціальним Законом - Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з обов`язковим виконанням вимог пункту 3 частини третьої статті 10 цього Закону.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернулась до відповідача із заявою реєстрацію права власності на квартиру, при цьому відповідач виніс постанову про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки подано документи не в повному обсязі. Позивач вважає дії державного реєстратора по зупиненню розгляду заяви про державну реєстрацію права власності протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідачем не здійснено належним чином перевірку поданих позивачем документів. З огляду на вказане позивач просила задовольнити позовні вимоги.
13.05.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
18.05.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
19.05.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
27.05.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вказано, що дії відповідача щодо зупинення розгляду заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правомірними та такими, що здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не надано оригінали документів необхідних для проведення таких дій. Також, відповідачем вказано, що у нього були відсутні підстави для звернення щодо отримання таких документів. Щодо вимоги про зобов`язання провести державну реєстрацію відповідач вказав, що це є дискреційними повноваженнями відповідача. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
01.06.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки відповідач повинен був запросити засвідчені в установленому порядку копії правовстановлюючого документу біржового договору купівлі-продажу квартири.
13.07.2021 року сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду не з`явились, надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, у зв`язку з чим закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження на 27.07.2021 року.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Отже, враховуючи клопотання сторін про розгляд справи без їх участі, судом вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2021 року ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , звернувся із заявою №44160439 про реєстрацію права власності на квартиру до державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянки Вадима Михайловича через Центр надання адміністративних послуг.
Разом із заявою про реєстрацію права власності на квартиру були надані наступні документи, а саме:
- заява, формується уповноваженою особою органу державної реєстрації прав/ЦНАПу;
- технічний паспорт, - серія та номер: б/н, видавник: ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації»;
- рішення суду, серія та номер: 208/6886/19, видавник: Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області;
- копія договору купівлі-продажу, серія та номер: 095-Н, видавник: Товарна біржа «Автомобілі та нерухомість»;
- довідка, серія та номер: 745, видавник: ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації».
Позивач не погоджується із діями державного реєстратора по зупиненню розгляду заяви про державну реєстрацію права власності протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 п.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» 1 липня 2004 року № 1952-IV (надалі Закон у редакції на час подання та розгляду заяви) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону державній реєстрації підлягає право власності.
Згідно з ст. 18 цього Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Відповідно до ст. 23 цього Закону розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.
Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.
Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.
Рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для зупинення розгляду заяви.

Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Відповідно до ст. 27 вказаного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, державний реєстратор під час процедури розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, а також відмови у проведенні державної реєстрації прав.

Так, судом встановлено, що відповідачем було зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію, у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі, а саме не надано документи, що відповідно до законодавства підтверджують виникнення права власності на нерухоме майно.

Пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор: під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна справа включає заяви на проведення реєстраційних дій, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, запити державного реєстратора та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Реєстраційна справа ведеться в електронній формі та формується автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, до якої за результатом проведення кожної реєстраційної дії щодо об`єкта нерухомого майна автоматично включаються заяви, сформовані або подані в електронній формі, електронні копії документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, поданих у паперовій формі, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, подані в електронній формі, документи в електронній формі, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, електронні копії запитів державного реєстратора в паперовій формі та документів, отриманих із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу нерухомого майна №095-Н від 26.10.1998 року укладеного на Товарній біржі «Автомобілі та нерухомість» відповідно до якого ОСОБА_3 придбала нерухоме житло у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 51,9 кв.м.

Так, враховуючи, що власник вказаного майна набув його відповідно до договору купівлі - продажу від 26.10.1998 року, тобто речове право на квартиру виникло до 01 січня 2013 року, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор був зобов`язаний направити запити до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію речових прав на нерухоме майно до 01 січня 2013 року.

Відповідно до пункту 1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, в редакцій чинній на момент укладення договору, установлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об`єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1.5. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.

Пунктом 2.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно визначено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.

Відповідно до наданого позивачем листа Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» №745 від 01.07.2019 року повідомлено, що згідно даних інвентаризаційної справи право власності на квартиру АДРЕСА_2 станом на дату останньої реєстрації 27.10.1998 року було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.1998 року, зареєстрованого на товарній біржі «Автомобілі та нерухомість» №095-н. Відомості стосовно квартири АДРЕСА_2 перевірено на паперових носіях.

Тобто, зі змісту вказаного листа вбачається наявність у Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» на паперових носіях докази дійсності договору купівлі-продажу від 26.10.1998 року, зареєстрованого на товарній біржі «Автомобілі та нерухомість» №095-н, при цьому, відповідачем не здійснено дій щодо перевірки такої інформації, що не відповідає вищевказаним вимога законодавства.

Таким чином, враховуючи обов`язок відповідача направити запити до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію речових прав на нерухоме майно до 01 січня 2013 року та враховуючи зміст вищевказаного листа, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо зупинення розгляду заяви позивача №44160439 від 22.02.2021 року про державну реєстрацію права власності.

Разом з цим, відповідачем було винесено рішення №56789315 від 24.02.2021 року про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з підстав ненадання документів, що підтверджують виникнення права власності на нерухоме майно.

26.02.2021 року представником позивача було надано відповідачу пояснення відповідно до якого вказано про необхідність здійснення відповідного запиту копій документів та те, що позивач загубила свій екземпляр біржового договору, товарна біржа «Автомобілі та нерухомість» ліквідована документі біржі до міського архіву не були здані, дублікат біржового договору отримати не можливо і його наявність може бути підтверджена тільки ОКП «Дніпродзержинське БТІ», яке має його на паперовому носії, що і підтверджується наданою інформаційною довідкою №745 від 01.07.2019 року.

08.04.2021 року відповідачем винесено рішення №57519613 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з підстав ненадання документів, що відповідно до законодавства підтверджують права власності на нерухоме майно (договір купівлі-продажу №095-н від 26.10.1998 року, укладеного на товарній біржі «Автомобілі та нерухомість»

При цому, судом встановлено, що представником позивача разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обмежень було надано зокрема: - технічний паспорт, - серія та номер: б/н, видавник: ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації»; - рішення суду, серія та номер: 208/6886/19, видавник: Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області; - копія договору купівлі-продажу, серія та номер: 095-Н, видавник: Товарна біржа «Автомобілі та нерухомість»; - довідка, серія та номер: 745, видавник: ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації».

Згідно з наявною в матеріалах справи копією рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.03.2020 року у справі №208/6886/19, яке набрало законної сили 27.04.2020 року, судом встановлено зокрема:

«26 жовтня 1998 року на Товарній біржі «Автомобілі та нерухомість» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №095-Н, відповідно до якого позивач ОСОБА_3 придбала нерухоме житло у відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 51,9 кв.м., яка складається з трьох кімнат.

Вказаний договір нотаріально не посвідчено, укладено відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрований на Товарній біржі «Автомобілі та нерухомість».

ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_7 ».»

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.03.2020 року у справі №208/6886/19 у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовлено, з огляду на те, що покупець ОСОБА_1 повністю виконала умови договору купівлі-продажу квартири, сплатила за придбане майно грошові пінти, договір у відповідності до вимог частини другої статті 227 ЦК України (в редакції 1963 року) зареєстрований у БТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, позивач на підставі статей 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) і статті 49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набула право власності на квартиру правомірно володіє нею, тому підстав для визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу немає.

Таким чином, із висновків вищевказаного рішення суду вбачається, що позивач набула право власності на квартиру правомірно та володіє нею на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №095-Н, що є чинним та неоспореним.

Тобто, зміст вищевказаного рішення також підтверджує дійсність договору купівлі-продажу нерухомого майна №095-Н, що в свою чергу підтверджує право власності позивача на квартиру АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладені обставини, протиправність дій відповідача в частині зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію та враховуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачу було зупинено розгляд заяви та як наслідок відмовлено у задоволенні заяви про державну реєстрацію з підстав, не передбачених законодавством.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рамках адміністративного судочинства: дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм; бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України; рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені вище обставини, та те, що відповідачем прийнято рішення №56789315 від 24.02.2021 року та №57519613 від 08.04.2021 року, якими встановлено відсутність документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно позивача та з метою належного захисту прав позивача, про захист яких він просить, на підставі частини другої статті 9 КАС України, суд дійшов висновку, що належним захистом прав позивача є визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянки Вадима Михайловича №56789315 від 24.02.2021 року про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та №57519613 від 08.04.2021 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Щодо вимоги позивача провести державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до заяви №44160439 від 22.02.2021 року згідно із спеціальним Законом - Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з обов`язковим виконанням вимог пункту 3 частини третьої статті 10 цього Закону, суд зазначає наступне.

Дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об`єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у Раді Європи зобов`язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб`єкти публічної адміністрації.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, вимоги щодо зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію права власності задоволенню не підлягають, з огляду на те, що вказані повноваження відносяться до дискреційних.

Разом з тим, з метою повного та всебічного захисту прав позивача, суд вважає на необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання щодо повторного розгляду заяви позивача про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією №0.0..1 від 07.04.2021 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 454,00 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246,257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянки Вадима Михайловича (51900, м.Кам`янське, проспект Василя Стуса, 10/12) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянки Вадима Михайловича по зупиненню розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності за №44160439 від 22.02.2021 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянки Вадима Михайловича №56789315 від 24.02.2021 року про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та №57519613 від 08.04.2021 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов`язати державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Коноплянку Вадима Михайловича повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №44160439 від 22.02.2021 року, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв