Справа № 320/7215/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду
22 липня 2021 року Справа № 320/7215/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягненян середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Одеського державного університету внутрішніх справ, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №248 о/с від 17.11.2020 "По особовому складу";

- поновити рядового поліції ОСОБА_1 на посаді курсанта 2 курсу Херсонського факультету ОДУВС з 18.11.2020;

- стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та витребувано від відповідача докази по справі.

07.07.2021 на електронну адресу суду від Одеського державного університету внутрішніх справ надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку звернення до суду, оскільки про спірний наказ позивачу стало відомо ще 18.11.2020.

12.07.2021 на адресу суду від Одеського державного університету внутрішніх справ засобами поштового зв`язку надійшла заява позовної заяви без розгляду, яка є аналогічною за змістом із заявою, поданою 07.07.2021.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Хаджіанастасіу проти Греції", пункти 32-37).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі "Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

Суд зауважує, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 95946021) зазначив, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Предметом позову у даній справі є, зокрема, оскарження наказу №248 о/с від 17.11.2020 "По особовому складу".

Так, наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 17.11.2020 №248 о/с "По особовому складу" відраховано з університету відповідно до наказів МВС України від 14.02.2008 №62 та від 07.09.2009 №381 за невиконання навчального плану та звільнено зі служби в Національній поліції з 18.11.2020 і відповідно до вимог контракту про здобуття освіти від 30.09.2019 утримати кошти, які МВС України затратило на навчання в університеті рядового поліції ОСОБА_1 , курсанта 2-го курсу Херсонського факультету.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Отже, в силу вищенаведених норм КАС України слідує, що оскарження особою до суду звільнення відрахування з навчального закладу та звільнення зі служби в поліції здійснюється протягом місячного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У позовній заяві позивач зазначив, що зміст спірного наказу не був доведений відповідачем до його відома, а зі вказаним документом він ознайомився лише 13.06.2021 під час ознайомлення через систему "Електронний суд" з позовною заявою Одеського державного університету внутрішніх справ про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням, в сумі 32227,37 грн.

На підтвердження своїх пояснень позивач долучив до матеріалів справи витяг з системи "Електронний суд".

Проте, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом наказу від 17.11.2020 №248 о/с "По особовому складу" ще 18.11.2020, про що свідчить надана відповідачем копія розписки від 18.11.2020 про отримання витягу зі спірного наказу, яка містить підпис позивача.

Отже, матеріали справи спростовують твердження позивача щодо його необізнаності з існуванням спірного наказу до 13.06.2021, та свідчать про те, що 18.11.2020 ОСОБА_1 вже було відомо про його відрахування з навчального закладу та звільнення зі служби в поліції на підставі спірного наказу, що є початком обчислення процесуального строку для звернення до суду.

Так, згідно з положеннями статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Якщо закінчення строку, що визначається місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, перебіг місячного строку для звернення до суду з даним позовом розпочав свій перебіг з 19.11.2020 та сплинув у відповідне число наступного місяця, тобто 19.12.2020.

Таким чином, звернувшись 17.06.2021 до суду з даним позовом позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

У позовній заяві позивач повідомив, що з 02.12.2020 по теперішній час він перебуває на військовій службі в Національній гвардії України, а тому він не мав можливості своєчасно звернутись до суду з позовом про скасування спірного наказу.

На підтвердження своїх пояснень позивачем додано до матеріалів справи довідку Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 28.12.2020 №947, в якій вказано, що ОСОБА_1 з 02.12.2020 по теперішній час перебуває на військовій (строковій) службі в Національній гвардії України.

Суд наголошує на тому, що оскільки вказана довідка датована 28.12.2020, то відповідно, даний документ підтверджує лише період служби позивача в Національній гвардії України з 02.12.2020 по 28.12.2020.

Будь-яких доказів щодо служби позивача в Національній гвардії України у період з 29.12.2020 по 17.06.2021 матеріали справи не містять.

Крім того, суд наголошує на тому, що позивачем не надано до суду жодних пояснень та доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливили його звернення до суду з даним позовом у період з 19.11.2020 по 01.12.2020.

Більш того, позивачем взагалі не обґрунтовано, яким чином проходження військової служби унеможливлює звернення до суду з позовом у цій справі, а тим паче, приймаючи до уваги надані самим же позивачем твердження про те, що на теперішній час він продовжує проходити військову службу і ця обставини все ж таки не перешкодила йому подати до суду позов у цій справі.

Отже, позивачем не підтверджено належним чином наявність поважних причин пропуску ним строку звернення з позовною заявою до суду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На підставі викладеного, враховуючи виявлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутність поважних підстав для поновлення пропущеного строку, суд вважає за необхідне залишити позов без розгляду.

Керуючись статтями 123, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:
1. Адміністративний позов залишити без розгляду.

2. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.