Справа № 460/2998/20
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2021 року м. Рівне №460/2998/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Головатчик А.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник не прибув, відповідача: представник представник Чепиль М.і., третьої особи відповідача: представник Демуров Р.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій міста Рівне,
про скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:

24.04.2020 ОСОБА_1 звернувся в Рівненський окружний адміністративний суд з позовом до Рівненської міської ради кому про визнання протиправним та нечинним протоколу Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій міста Рівного №4 від 12.03.2020, а також про стягнення 40 грн. (10 поїздок на тролейбусі за помічника) та 100000 грн. моральної шкоди за порушення основного Закону України Конституції України та Міжнародних правових актів.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою судді Жуковської Л.А. від 29.05.2020 відкрито провадження у справі №460/2998/20.

Підготовче засідання відкладалося з 11.06.2020 на 23.06.2020.

В підготовчому засіданні 23.06.2020 залучено в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комісію з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій міста Рівне.

Ухвалою від 01.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою від 02.07.2020 витребувано у Рівненської міської ради всі протоколи Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій міста Рівне, які стосуються введення карантину в м.Рівне та в яких прийнято рішення про обмеження прав осіб з інвалідністю при користуванні громадським транспортом. У зв`язку з цим, підготовче засідання відкладено на 07.07.2020.

Ухвалою від 07.07.2020 підготовче засідання відкладено до 20.08.2020.

Ухвалою від 20.08.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів. Розгляд справи відкладено до 03.09.2020, а потім до 17.09.2020, до 20.10.2020, до 19.11.2020, до 08.12.2020, до 24.12.2020.

Ухвалою суду від 24.12.2020 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 21.01.2021.

20.01.2021 позивачем подана уточнена позовна заява, яка прийнята судом і долучена до матеріалів справи (а.с.75-79 том 2).

За змістом такої заяви, ОСОБА_1 замість визнання протиправним та нечинним протоколу Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій міста Рівного №4 від 12.03.2020, просив скасувати частину 10 протоколу №9 від 26.03.2020 Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій міста Рівного, яким було відмінено пільгове перевезення пасажирів громадським транспортом під час дії карантину. Вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивач залишив незмінними.

Ухвалою суду від 21.01.2021 розгляд справи відкладено до 11.02.2021, а потім до 04.03.2021.

Ухвалою суду від 04.03.2021 провадження у справі №460/2998/20 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №460/5070/20.

Ухвалою суду від 20.05.2021 поновлено провадження у справі №460/2998/20. Судове засідання призначено на 24.06.2021.

У зв`язку з відбуттям судді ОСОБА_2 у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та відповідно до розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду №55 від 31.05.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №460/2998/20, за результатами якого для розгляду справи №460/2998/20 визначено головуючу суддю Друзенко Н.В.

Ухвалою судді Друзенко Н.В. адміністративну справу №460/2998/20 прийнято до провадження, судовий розгляд розпочато спочатку з призначенням засідання на раніше визначену дату - 24.06.2021.

В судове засідання 24.06.2021 сторони не прибули, хоча й належним чином повідомлялися про час і дату його проведення. Судом ухвалено про відкладення судового розгляду на 20.07.2021 з огляду на те, що причини неприбуття сторони відповідача визнані поважними.

В судове засідання 20.07.2021 позивач та/або його представник не прибув. Адвокат Дупак В.Г. цього ж дня скерував на електронну адресу суду заяву про перенесення судового розгляду, мотивовану зайнятістю в іншому судовому засіданні. З огляду на те, що до зазначеної заяви не було долучено будь-яких доказів, які б підтвердили існування поважних причин, що перешкоджають адвокату прибути до суду, а також з врахуванням того, що це повторна неявка сторони позивача в судове засідання, суд у відповідності до вимог статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про розгляд справи у відсутність сторони позивача.

В судовому засіданні 20.07.2021 на підставі пункту 6 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено закрити провадження у справі №460/2998/20 в частині позовних вимог про скасування частини (пункту) 10 рішення Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного від 26.03.2020, оформленого Протоколом №9 оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій міста Рівного, в частині відміни пільгового перевезення пасажирів громадським транспортом на час дії карантину.

Що стосується решти позовних вимог, то вони ґрунтуються на тому, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Сторона відповідача і третьої особи на його боці вказані вимоги вважають безпідставними та немотивованими.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення особи, якій призначена державна соціальна допомога як інваліду з дитинства та наділений правом пільгового проїзду в транспорті (а.с.6-7 том 1).

Стороною позивача вказано, а іншими учасниками не заперечено того факту, що ОСОБА_1 як особа з інвалідністю, внаслідок обмежень функціонування верхніх і нижніх кінцівок, не може самостійно пересуватися, зокрема в громадському транспорті.

Позивач зазначив, що з 23 по 26 березня 2020 року він із супроводжуючою особою їздив на медичний огляд громадським транспортом тролейбусом. Через дію рішення Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного від 26.03.2020, оформленого протоколом №9, він був вимушений оплатити проїзд супроводжуючої особи по 4 гривні за кожну поїздку, а разом 40 грн.(а.с.30 том 1).

На підтвердження такого розміру матеріальних збитків позивачем надано Акт від 05.05.2020, складений ним особисто в присутності його добровільних помічників: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.31 том 1).

Квитки на громадський транспорт у відповідній кількості до матеріалів справи не долучались.

Разом з тим долучено копію виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №20/2/1514, яким підтверджено, що ОСОБА_1 з 26 по 31 березня 2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Центрі нейрохірургії КЛ «Феофанія» (а.с.32-33 том 1). Також долучено копію аркушів медичної документації із записами про результати огляду офтальмолога від 23.03.2020.

Жодних інших доказів на підтвердження факту понесення матеріальних збитків не надавалося.

Що стосується моральної шкоди, то така ні в позовній заяві, ні в будь-яких інших письмових заявах по суті взагалі не обумовлена, як і її розмір.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Що стосується матеріальної шкоди, то за правилами статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Що стосується моральної шкоди, то відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому, розмір грошового відшкодування матеріальної шкоди має бути підтверджений документально, а розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються також вимоги розумності і справедливості.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, ОСОБА_1 не надав суду жодного належного і допустимого доказу, який би підтвердив, що внаслідок дії оскаржуваного ним нормативно-правового акту він поніс втрати матеріального характеру.

А заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач взагалі жодним чином не обумовив, в чому полягає така шкода.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про спричинення позивачу моральної шкоди.

Так, позивач скористався своїми правами та оскаржив протиправний нормативно-правовий акт відповідача. Однак сам по собі факт існування неправомірного акту не є достатньою підставою для висновку про спричинення позивачу моральної шкоди.

Також позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди і суд не може самостійно визначити, яким чином розрахований саме такий її розмір. У суду також відсутні будь-які докази, які б давали можливість самостійно визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу. Більше того, у суду відсутні будь-які докази щодо існування причинного зв`язку між дією оскаржуваного акту та моральними стражданнями позивача, якщо такі мали місце.

Також суд зауважує на тому, що відповідно до відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Виключення з даного правила передбачені частиною другою даної статті, в силу якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Що ж стосується вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то такі вимоги не підпадають під виключення, а тому обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Висновки аналогічного характеру містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17.

Оскільки стороною позивача не підтверджено наявність втрат матеріального характеру та жодним чином не обґрунтовано існування моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

За наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 40,00 грн. матеріальної шкоди та 100000,00 грн. моральної шкоди до задоволення не підлягають.

Підстави для присудження судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в позові до Рівненської міської ради ( вул. Соборна, 12 - А, м.Рівне, 33028, ), Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного (вул. Соборна, 12а, м. Рівне, 33028, ) в частині вимог про стягнення 40,00 грн. матеріальної шкоди та 100000,00 грн. моральної шкоди,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 23 липня 2021 року

Суддя Н.В. Друзенко