Справа № 380/9095/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9095/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Львівської міської ради про скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

В с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівської міської ради з вимогою скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) ВП №65382962 від 13.05.2021 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 23.12.2020 року Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 380/4262/20 за позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відповідно до якого визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 953 від 15.09.2016 «Про відмову ОСОБА_1 у затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку» та зобов`язано Львівську міську раду (, місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок. 1) розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер :05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначає, що повний текст вказаного рішення у справі № 380/4262/20 виготовлено та підписано 28.12.2020 року суддею Львівського окружного адміністративного суду Потабенко В.А. Зазначає, що 13.05.2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65382962 на виконання виконавчого листа № 380/4262/20 від 07.04.2021 року, виданого Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Львівську міську раду (, місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок. 1) розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер :05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку. Із змісту постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 65382962 від 13.05.2021 року вбачається, що рішення Львівського окружного адміністративного суду, яке підлягає примусовому виконанню та на підставі якого видано виконавчий лист від 07.04.2021 року № 380/4262/20, вступило в законну силу 28.01.2021 року. Повідомляє, що вищезазначена постанова була отримана Львівською міською радою 19.05.2021 року, що підтверджується проставленням штемпеля з відміткою Центру надання адміністративних послуг м. Львіва від 19.05.2021 року № 1.4-14351-29 на супровідному листі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 13.05.2021 року № 12367. Львівська міська рада вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 65382962 від 13.05.2021 року є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки Львівська міська рада не отримувала рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі № 380/4262/20, на підставі якого видано виконавчий лист № 380/4262/20 від 07.04.2021 року, та не скористалася реалізацією права на судовий захист шляхом оскарження до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 09 червня 2021 року залишено позов без руху.

Ухвалою від 30.06.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 14.07.2021

Відповідач 13.07.2021 скерував до суду відзив у якому проти позовних вимог заперечує повністю. Вказує, що спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб^ що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом: випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч.1 ст.5 Закону). Відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Вказує, що вимоги до виконавчого документа визначені у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Пояснює, що виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 07.04,2021 №380/4262/20 зареєстровано АСВП 11.05.2021, та передано відповідному виконавцю. У подальшому після отримання виконавчого документа, перевіривши чи відповідає він вимогам Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2021 №65382962. Вважає вимоги безпідставними, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 14.07.2021 через неявку представників сторін ухвалено продовжувати розгляд справи у письмовому провадженні.

Ухвалою від 14.07.2021 постановленою у письмовому провадженні за наслідками розгляду клопотання відповідача залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , запропоновано третій особі протягом п`яти днів подати пояснення щодо позову.

Станом на 22.07.2021 від третьої особи пояснень не надходило, що на переконання суду не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінив подані докази у їх сукупності та

встановив:

23.12.2020 року Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 380/4262/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відповідно до якого визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 953 від 15.09.2016 «Про відмову ОСОБА_1 у затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні земельної ділянки у 6-му Заозерному провулку», зобов`язано Львівську міську раду (, місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок. 1) розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер :05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку. Повний текст вказаного рішення у справі № 380/4262/20 виготовлено та підписано 28.12.2020 (а.с.11-20).

На виконання вказаного рішення суду видано 07.04.2021 виконавчий лист №380/4262/20 про зобов`язання Львівської міської ради (, місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок. 1) розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та прийняти ухвалу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер :05:004:0348 у 6-му Заозерному провулку для будівництва та обслуговування житлового будинку.

13.05.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Леськівим Богданом Ярославовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65382962 по виконанню виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду №380/4262/20 виданого 07.04.2021.

Позивач вважає протиправною вказану постанову, оскільки Львівська міська рада не отримувала рішення суду за яким видано виконавчий документ та не скористалася реалізацією права на судовий захист.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження"№ 1404-VIII від 02.06.2016№ 1404-VIII у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону Законом України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, ч. 2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також, Конституційний Суд України, взявши до уваги ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до ч.5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч.1 ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст.. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

З огляду на вказані норми КАС України суд зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду набрало законної сили через тридцять днів з дня складення (28.12.2020) повного судового рішення.

Та обставина, що позивач з тих чи інших причин не отримав рішення суду не впливає на набранням рішення законної сили, але може відповідно до ст. 295 КАС України бути підставою для поновлення позивачеві строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.4 ст. 300 КАС України якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Позивачем суду не надано доказів того, що на час видання судом виконавчого документа та на час вирішення виконавцем питання про відкриття виконавчого провадження дія рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/4262/20 була зупинена.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Судом досліджено виконавчий лист №380/4262/20 виданий Львівським окружним адміністративним судом 07.04.2021 та встановлено його повну відповідність вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону).

За приписами частин 5 та 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Оскільки судом встановлено повну відповідність виданого виконавчого листа вимогам, що визначені для виконавчого документа, суд дійшов висновку про правомірність винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 13.05.2021 №65382962, оскільки жодних перешкод для відкриття виконавчого провадження судом не встановлено.

Суд звертає увагу позивача, що державний виконавець не наділений законом повноваження з`ясовувати питання набрання рішенням законної сили чи обставини за яких виданий виконавчий документ, а за відповідності виконавчого документа вимогам, які ставляться до виконавчого документа, зобов`язаний відкрити виконавче провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняте (вчинене) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що відповідні положення відповідачем дотримані, що в свою чергу свідчить про безпідставність позовних вимог, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова від 13.05.2021 про відкриття виконавчого провадження №65382962 по виконанню виконавчого листа №380/4262/20 виданого 07.04.2021 Львівським окружним адміністративним судом, прийнята на підставі та у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. У задоволенні позову Львівської міської ради про скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2021 ВП №65382962 - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений у відповідності до ст.271 КАС України 22.07.2021.

Суддя Коморний О.І.