Справа № 420/8841/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8841/21
УХВАЛА

23 липня 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватне підприємство «СПС РІЕЛТ» про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень та дозволу на виконання будівельних робіт

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватне підприємство «СПС РІЕЛТ» про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень та дозволу на виконання будівельних робіт.

Поряд з позовною заявою, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить:

зупинити дію дозволу на виконання будівельних робіт №ОД69 від 17 вересня 2018 року, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на об`єкт будівництва «Реконструкція нежитлових приміщень під оздоровчий центр водних видів спорту; АДРЕСА_1 », замовник будівництва - Приватне підприємство «СПС-РІЕЛТ», підрядник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Южная жемчужина»;

заборонити Приватному підприємству №СПС-РІЕЛТ» як замовнику будівництва та Товариству з обмеженою відповідальністю «Южная жемчужина» як підряднику, а також будь-яким іншим особам за їх дорученням чи за договором здійснювати будь-які підготовчі та/або будівельні роботи на земельній ділянці площею 0,4754га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :23:002:0007, до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що ПП «СПС-РІЕЛТ» було власником нежитлових будівель, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складаються з будівель літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И загальною площею 741,3 кв.м., основною площею 669,8 кв.м., на підставі договору купівлі- продажу, укладеного 29 жовтня 2010 року між Територіальною громадою в особі Одеської міської ради (продавець) та ПП «СПС- РІЕЛТ» (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 677.

31.07.2015 року між Одеською міською радою та ПП «СПС-РІЕЛТ» на підставі рішення №6790-VІ від 10.06.2015р. було укладено Договір оренди землі, на підставі якого ПП «СПС- РІЕЛТ» отримало в оренду (строкове платне володіння, користування) земельну ділянку площею 0,4754га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :23:002:0007, строком на 10 років для експлуатації та обслуговування оздоровчого центру (п.5.1 Договору), а не для будівництва нового об`єкта.

17.09.2018 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було видано дозвіл на виконання будівельних робіт за №ОД69, найменування об`єкта будівництва - «Реконструкція нежитлових приміщень під оздоровчий центр водних видів спорту; АДРЕСА_1 ».

Представник позивача наполягає на тому, що в дійсності під видом будівництва оздоровчого центру здійснюється будівництво житлового комплексу - клубного будинку (готельні номери та апартаменти) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », про що свідчать публікації на веб-сайтах з продажу нерухомості: https: dominanta-d.com/novostroika/view?id=288, ІНФОРМАЦІЯ_2 а також на спеціалізованому веб-сайті: https://m 1 clubapartments.com.

Таким чином, на переконання представника позивача, ПП «СПС-РІЕЛТ» веде будівництво на відстані менше 100 метрової відстані до лінії урізу води Чорного моря житлового клубного будинку з апартаментами в нижній частині зсувного схилу, в межах прибережної захисної смуги та проектної водоохоронної зони Чорного моря, в той час як чинне законодавство, а також законодавство, яке діяло на момент видання оскаржуваних містобудівних умов та обмежень та дозволу, не дозволяло і не дозволяє та прямо забороняє здійснення будівництва житлових комплексів або готелів у межах рекреаційної зони озеленених територій загального користування, пляжної зони чи прибережної захисної смуги моря. Цільове призначення земельної ділянки згідно з п.5.1 договору оренди також не передбачає можливості здійснення будівництва житлових будинків, готелів або будь-яке інше будівництво. В містобудівних умовах та обмеженнях та в дозволі на будівництво не зазначені всі необхідні техніко-економічні показники об`єкта будівництва, а лише вказано загальну і корисну площу об`єкта, а також будівельний об`єм.

Отже, за твердженнями представника позивача, є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову призведе до ускладнення чи унеможливить відновлення позивачем свого порушеного права після ухвалення судового рішення у справі, оскільки в результаті будівництва буде побудовано об`єкт та змінено ландшафт та лінію узбережжя, а також можливе проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за третіми особами, які в даних правовідносинах виступатимуть добросовісними набувачами, але розпоряджатись та користуватись своїм нерухомим майном не зможуть у разі встановлення незаконності оскаржуваних рішень.

Представник позивача наполягає на тому, що будівництво у будь-якому разі супроводжується непоправним втручання та наносить невідворотну шкоду екосистемі узбережжя м. Одеси та навколишньому середовищу, так як має зняття ґрунту, заливання бетону, а вказана будівельна площадка знаходиться менше ніж 100 метрів до лінії урізу води та є пляжною зоною, яка у свою чергу є частиною прибережно-захисної смуги.

Разом з тим, вищенаведені докази свідчать про те, що ПП СПС-РІЕЛТ, як замовник будівництва, отримало усі необхідні дозвільні документи на початок будівельних робіт на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення клопотання про вжиття заходів у такий спосіб, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.168 КАС України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з вимогами ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При цьому, ч.2 ст.150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Частиною 2 ст.150 встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Слід також враховувати, особливості забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема наявність ознак протиправності оскаржуваного нормативно-правового акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

До подібних висновків дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 10.04.2019р. по справі №826/16509/18 та підтверджено в постанові ВС від 20 листопада 2019р. по справі №640/2298/19.

В той же час, Верховний Суд України у постанові від 17.04.2019р. (справа №705/4587/17) сформував правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновлення прав будуть значними.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановленні в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

Обґрунтовуючи клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що підставою для забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «СПС-РІЕЛТ» та іншим особам за його дорученням чи за договором здійснювати будь-які будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_2 до завершення розгляду даної справи є наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди екосистемі узбережжя м. Одеси та навколишнього середовища, та порушення прав та законнів інтересів членів територіальної громади м. Одеси, зокрема позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, та ускладнить їх відновлення.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу, крім фотографій з місця початку будівельних робіт, які б свідчили, що діями відповідачів, а саме рішеннями про надання містобудівних умов та обмежень та дозволу на виконання будівельних робіт порушуються безпосередньо права позивача, та що невжиття заходів забезпечення позову щодо третьої особи по справі, та особи, яка не є учасником справи, в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективно захистити або відновити порушені чи оскаржувані права або інтереси позивача, за захистом яких він звернувся.

Надаючи оцінку вказаним документам у сукупності з іншими доказами, наявними у справі, суд вважає за необхідне зазначити, доводи заявника про вжиття заходів забезпечення позову є ідентичними доводам, наведеним у позовній заяві, в заяві про вжиття заходів забезпечення позову зазначені загальні фрази щодо нанесення шкоди екосистемі міста, зміни ландшафту, можливе проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за третіми особами, які в даних правовідносинах виступатимуть добросовісними набувачами, але розпоряджатись та користуватись своїм нерухомим майном не зможуть у разі встановлення незаконності оскаржуваних рішень, проте не зазначено у чому полягає реальний характер загрози правам саме заявника до ухвалення рішення по суті, оскільки позиція позивача, без надання належних доказів, ґрунтується тільки на припущеннях. Таким чином, у разі прийняття судом рішення про забезпечення позову у спосіб обраний позивачем, фактично суд втрутиться в повноваження суб`єкту владних повноважень щодо здійснення контролю у сфері містобудівної діяльності та господарську діяльність суб`єктів господарювання, та створить перешкоди в його господарській діяльності не зважаючи на наявність необхідних дозвільних документів на проведення початку будівельних робіт, визначених діючим законодавством.

Зазначені обставини свідчать про те, що у разі вжиття заходів забезпечення позову при наявності усіх необхідних дозвільних документів на проведення будівельних робіт є не співмірними та не адекватними з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони іншій особі по справі здійснювати певні дії.

Крім того, позивач не наводить обґрунтованих пояснень в чому саме полягає ускладнення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. При цьому, суд зауважує на положенні ч.7 ст. 376 ЦК України, відповідно до якої у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, законодавець покладає обов`язок привести земельну ділянку у первинний стан на особу, яка вчинила будівництво з порушенням вимог містобудівного законодавства , а також і матеріальлний тягар, щодо вчинення таких дій.

Також в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що очевидна протиправність містобудівних умов та дозволу на виконання будівельних робіт полягає у виданні їх з прямим порушенням норм містобудівного законодавства.

Суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, з урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.150, 151, 168, 170, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватне підприємство «СПС РІЕЛТ» про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень та дозволу на виконання будівельних робіт відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст.293, 295 КАС України.

Суддя П.П. Марин