Справа № 420/9552/21
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9552/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого по справі судді Бжассо Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 24.03.2021 року, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області () № 155-VIII від 24.03.2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 »;

Зобов`язати Великодальницьку сільську раду Біляївського району Одеської області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0700 га, за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності на території Великодальницьокї сільської ради Біляївського району Одеської області (в межах населеного пункту) ОСОБА_1 , яка надана раніше цьому ж землекористувачу в оренду для ведення городництва згідно рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 74 від 10.06.2016 року, згідно його клопотання від 28.04.2020 року та поданого разом з ним графічного матеріалу бажаного місця розташування земельної ділянки.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що 24 березня 2021 року Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року у справі № 420/10796/20, розглянула повторно клопотання ОСОБА_1 від 28.04.2020 року про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0700 га, за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель комунальної власності на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області (в межах населеного пункту), яка раніше надана цьому ж землекористувачу в оренду для ведення городництва згідно рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 74 від 10.06.2016 року. За результатами повторного розгляду клопотання позивача, відповідач прийняв рішення № 155-VІІІ від 24.03.2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ». Позивач, керуючись ч. 10, 11 ст. 118 Земельного кодексу України, ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується з прийнятим рішенням відповідача і вважає за необхідне оскаржити останнє, як протиправне та таке, що підлягає скасуванню, оскільки в оскаржуваному рішенні відповідача від 24.03.2021 року № 155-VIII (його резолютивної частини) причиною відмови у задоволенні клопотання (відсутність не території Великодальницької сільської ради даної категорії земель) не зазначена жодна обставина, передбачена нормами Земельного кодексу України.

Ухвалою суду від 10.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримав 17.06.2021 року, проте, відзив на адміністративний позов не надав.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками справи докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

28.04.2020 року представник позивача звернувся до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0700 га., за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель комунальної власності на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області (в межах населеного пункту), яка відповідно до рішення Великодальницької сільської ради № 74 від 10.06.2016 року надана в оренду ОСОБА_1 для ведення городництва.

Відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року № 420/10796/20, яке набрало законної сили 26.01.2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання надати дозвіл задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області у відкладенні питання розгляду клопотання ОСОБА_1 від 28.04.2020 року про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0700 га, за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель комунальної власності на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області (в межах населеного пункту), яка надана раніше цьому ж землекористувачу в оренду для ведення городництва згідно рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 74 від 10.06.2016 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 502 від 14.07.2020 року «Про відкладення питання про надання земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 ».

Зобов`язано Великодальницьку сільську раду Біляївського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.04.2020 р. про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0700 га, за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель комунальної власності на території Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області (в межах населеного пункту), яка надана раніше цьому ж землекористувачу в оренду для ведення городництва згідно рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 74 від 10.06.2016 року.

Відповідно до протоколу № 7 засідання постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, екології, благоустрою та надзвичайних ситуацій від 24.03.2021 року, земельна комісія виїхала за адресою АДРЕСА_1 та провела обстеження земельної ділянки площею 0,07 га для ведення індивідуального садівництва та встановила відсутність на території Великодальницької сільської ради в межах с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області земельних ділянок з цільовим призначення для ведення садівництва, а також, встановила, що згідно проекту розмежування земель державної та комунальної власності в межах населеного пункту, дана територія відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови.

За результатами повторного розгляду клопотання позивача, Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області прийняла рішення № 155-VІІІ від 24.03.2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , згідно з яким, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність у зв`язку із відсутністю на території Великодальницької сільської ради, даної категорії земель (п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з пп. в ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

З огляду на норми викладеного вище законодавства, підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Суд зазначає, що з оскаржуване рішення від 24.03.2021 року № 155-VIII є актом індивідуальної дії.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що з огляду на зміст рішення від 24.03.2021 року № 155-VIII, вказане рішення не відповідає вимогам ст. 2 КАС України щодо обґрунтованості.

Так, у мотивувальній частині рішення міститься посилання на те, що згідно проекту розмежування земель державної та комунальної власності в межах населеного пункту, дана територія відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови.

Разом з тим, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачає, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оскаржуване рішення не містить відомостей щодо затвердження у встановленому законом порядку проекту розмежування земель державної та комунальної власності в межах населеного пункту с. Великий Дальник.

Таким чином, суд робить висновок про протиправність рішення від 24.03.2021 року № 155-VIII та наявності підстав для його скасування.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, суд зазначає наступне.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі також «Рекомендація R (80)2»), під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи вищевикладене, суд зробив висновок, що належним захистом порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 28.04.2020 року, з урахуванням висновків суду згідно мотивувальної частини рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд визначає розмір суми витрат на правничу допомогу, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача згідно з умовами договору про подання професійної правничої допомоги від 18.05.2021 року та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 908,00 грн. і 681,00 грн. судового збору.

Суд зазначає, що 681,00 грн. судового збору позивач сплатив за подачу клопотання про забезпечення позову, у задоволенні якого позивачу відмовлено, а тому вказана сума з відповідача на його користь не стягується.

Враховуючи, що суд зробив висновок про часткове задоволення адміністративного позову з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 3454,00 грн. судових витрат, що становлять половину сплачених витрат на правничу допомогу та половину суми сплаченого судового збору.

З урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77,139, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення від 24.03.2021 року, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 155-VIII від 24.03.2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ».

Зобов`язати Великодальницьку сільську раду Біляївського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.04.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,0700 га, за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності на території Великодальницьокї сільської ради Біляївського району Одеської області (в межах населеного пункту) ОСОБА_1 , яка надана раніше цьому ж землекористувачу в оренду для ведення городництва згідно рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 74 від 10.06.2016 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області () судові витрати у сумі 3454,00 грн. (три тисячі чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області (адреса: 67668, Одеська область, Біляївський район, с. Великий Дальник, вул. Б. Хмельницького, 3 ).

Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний 23 липня 2021 року.

Суддя Н.В. Бжассо