Справа № 200/2306/21-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у зупинені провадження у справі

07 червня 2021 р. Справа №200/2306/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Соколової С.О.

представника відповідача Сельської О.З.

розглянув в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні клопотання позивача про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Донецької обласної прокуратури про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді не отриманої частини заробітної плати, яка завдана фізичній особі актом, що визнаний неконституційним,

встановив:

03 березня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Держави Україна в особі Донецької обласної прокуратури (далі відповідач, Держава), в якому позивач просив:

- стягнути з Держави Україна в особі Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 20 січня 2017 року по 24 лютого 2020 року у сумі 637 628,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що діями прокуратури Донецької області (нині Донецька обласна прокуратура), які суперечать вимогам профільного закону, порушено його право власності на заробітну плату, гарантовану ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

09 березня 2021 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі; вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

21 квітня 2021 року суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та продовження строку підготовчого провадження; повторно витребував у відповідача докази; призначив підготовче засідання.

12 травня 2021 року до суду надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 2 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі № 160/6949/20.

Клопотання обґрунтовано тим, що предмет спору у справі, що розглядається, аналогічний предмету спору у справі № 160/6949/20.

Представник відповідача заперечує проти зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі № 160/6949/20.

Розглядаючи це клопотання по суті, суд виходить з такого.

Відомості Єдиного державного реєстру судових рішень свідчать, що 23 лютого 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі № 160/6949/20 (провадження № К/9901/4565/21) за касаційною скаргою керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року у справі №160/6949/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної шкоди.

Зі змісту ухвали Верховного Суду від 23 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- стягнути з Держави України в особі прокуратури Дніпропетровської області на його користь матеріальну шкоду у вигляді недотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу, визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року до 24 вересня 2019 року у сумі: 767 464,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що діями Держави України було порушено право власності позивача на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення п. 26 VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивачем у позовній заяві було наголошено на тому, що Конституційний Суд України не робить закон неконституційним, а тільки виявляє цей факт, тож говорити про ретроактивну дію рішення Конституційного Суду України некоректно, оскільки рішення Конституційного Суду України не є нормативними актами, а самі акти, які визнані неконституційними, втратили чинність одночасно з винесенням рішенням Конституційного Суду України, але факт неконституційності був і раніше. Виправлення помилок, допущених при ухваленні законів, передбачено ст. 152 Конституції України, а право на захист прав та інтересів осіб, яким внаслідок дії законів, що не відповідали Конституції України, завдано матеріальної чи моральної шкоди, визначено нормою прямої дії - ч. 3 ст. 152 Конституції України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року, позовні вимоги задоволено: стягнуто з Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу, визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року до 24 вересня 2019 року у сумі: 767 464,47 грн.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник покликався на п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС та на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах щодо стягнення майнової шкоди завданої внаслідок визнання неконституційним положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки вказані скаржником доводи потребують перевірки.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Дійсно у справах № 200/2306/21-а та № 160/6949/20 спір виник у подібних правовідносинах.

Однак, оскільки касаційне провадження у справі № 160/6949/20 відкрито не палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, а колегією судів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, передбачені п. 5 ч. 2, ст. 236 КАС України підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Керуючись п. 5, ч. 2, ч. 4 ст. 236, ст. ст. 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 200/2306/21-а до набрання чинності рішенням Верховного Суду у справі № 160/6949/20 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Кравченко