Справа № 160/6561/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2021 року Справа № 160/6561/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -
23 квітня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через Підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в якій позивач просить:
- визнати дії директора Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 в частині видання наказу Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 05 березня 2021 р №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » - протиправними;
- скасувати наказ від 05 березня 2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 »;
- зобов`язати Дніпровський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги надати ОСОБА_1 реальну безоплатну вторинну правову допомогу за його заявою від 26 лютого 2021 року.
Крім того, в позовній заяві позивачем викладено клопотання про забезпечення доказів, в якому останній просив витребувати у відповідача докази одночасного надання позивачеві безоплатної правової допомоги та докази одночасного отримання позивачем безоплатної правової допомоги.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що оскаржуваний наказ від 05 березня 2021 року №210-над, з урахуванням зазначення в його пункті 2 про надання позивачеві безоплатної вторинної допомоги з урахуванням вимог ч.3 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», та дії директора Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 в частині видання цього наказу є протиправними, незаконними та такими, що порушують право позивача на безоплатну правову допомогу, бо надання правової допомоги за таким наказом стає ілюзорним. Цей наказ було видано на підставі звернення позивача від 26 лютого 2021 року за наданням безоплатної вторинної правової допомоги, при цьому, в телефонному режимі на початку березня відповідач повідомив позивачеві про надання йому правової допомоги та про надання доручення адвокату Ковальчук Володимиру Івановичу. Однак, зі слів адвоката, ним були підготовлені процесуальні документи для позивача, але відповідач заборонив йому надавити позивачеві правову допомогу, в тому числі і будь-яким чином використовувати підготовлені адвокатом процесуальні документи. У зв`язку із цим, 26 березня 2021 року, не отримавши письмового наказу про надання або про відмову у наданні правової допомоги, позивач електронною поштою повторно звернувся до відповідача з тією ж самою заявою про надання правової допомоги, після чого 21 квітня 2021 року на його електронну адресу надійшов супровідний лист відповідача за вих.№01-22/01-0284 від 12 квітня 2021 року з оскаржуваним наказом Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 05 березня 2021 р №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 ». Позивачем також зазначено, що дійсно він багато разів звертався за правовою допомогою до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги і разом з його адвокатами було виграно багато справ, але судові рішення у цих справах не виконані, а адвокати припинають будь-які стосунки після винесення судового рішення. Отже, виходить, що адвокат надав правову допомогу, але фактично право позивача не відновлене, так як судові рішення не виконані і він не отримав того, за чим звертався. Крім того, були звернення, за якими відповідач видав доручення, але вони тривалий час не вирішені з невідомих позивачеві підстав, але, скоріш за все, тому, що адвокати мало часу приділяють вирішенню порушеного питання, або взагалі не надають допомоги, а значить позивач не може її отримати. Як доказ того, що йому не надається правова допомога одночасно усіма адвокатами може бути факт відсутності адвокатів на судових засіданнях, що відбулись 22.04.2021р. у справі №202/2228/21 та 23.04.2021р. у справі №202/1675/21 (ці справи розглядались за відсутності представника від Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги). Позивачеві невідомі причин не виконання адвокатами доручень Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, але, скоріш за все, адвокати були зайняті наданням правової допомоги іншим клієнтам. Таким чином, на думку позивача, відповідач рахує одночасне отримання позивачем правової допомоги невірно, адже видача доручення, не є підтвердженням того, що допомога буде надана.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: завіреної належним чином копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивача (документа, що посвідчує особу позивача) для суду та відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №160/6561/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії було залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків клопотання шляхом подання до суду уточненого клопотання про забезпечення доказів із обґрунтуванням необхідності саме забезпечення доказів у розумінні ч.1 ст.114 КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №160/6561/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії було повернуто позивачеві.
На виконання вимог ухвали суду від 28 квітня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через Підсистему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/6561/21 за вищевказаною позовною заявою ОСОБА_1 та призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з 24.06.2021 року за наявними у справі матеріалами у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Крім того, ухвалою суду від 24.05.2021р. витребувано у Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги:
- завірену належним чином копію заяви ОСОБА_1 від 26 лютого 2021 року №2021-1484296 (вхід. №01-20/01-0193);
- завірені належним чином копії рішень, прийнятих за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 лютого 2021 року №2021-1484296 (вхід. №01-20/01-0193);
- докази надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правової допомоги більше шести разів протягом бюджетного року та більш ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими місцевим центром, одночасно станом на день звернення ОСОБА_1 з заявою від 26.02.2021 року №2021-1484296 (вхід. №01-20/01-0193);
- відомості та докази на їх підтвердження відносно того, чи було призначено ОСОБА_1 адвоката за його зверненням з заявою від 26.02.2021 року №2021-1484296 (вхід. №01-20/01-0193), а якщо ні, то пояснення відносно підстав його не призначення та завірену належним чином копію відповідного рішення.
09 червня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуваний наказ видано на виконання вимог ст.19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», з урахуванням того, що позивачем при зверненні з про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 26.02.2021 року №2021-1484296 (вхід.№01-20/01-0193) підтверджено свою належність до суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу, передбаченого п.9 ч.1 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», а підстав для відмови у наданні такої правової допомоги, визначених ст.20 цього закону не було, тому відповідач за наслідками розгляду звернення позивача прийняв рішення про надання йому такої допомоги та виніс оскаржуваний наказ відповідності до вимог закону. Позивач не погоджується з другим пунктом оскаржуваного наказу, який передбачає надання безоплатної вторинної правової допомоги з урахуванням вимог ч.3 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», однак, це є вимогою закону до кожної особи, яка підтвердила свою належність до суб`єкта такого права, визначеного п.9 ч.1 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». При цьому, на момент винесення оскаржуваного наказу 05.03.2021 року позивач отримував безоплатну вторинну правову допомогу більше ніж за шістьома дорученнями місцевого центру одночасно у розумінні ч.3 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Перевиконання ліміту кількості одночасного надання безоплатно вторинної правової допомоги, встановленого ч.3 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», щодо позивача було виявлено під час проведення моніторингу відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги та роботи з її надавачами Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі наказу від 01.02. 2021 року №05/1-0. Таким чином, з урахуванням вимог ч.3 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» надання безоплатної вторинної правової допомоги за оскаржуваним наказом буде забезпечено після припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги, надання якої нині триває за дорученнями, виданими адвокатам, у такий спосіб, щоб за загальним обліком доручень/наказів про надання безоплатної вторинної правової допомоги не перевищувало надання такої правової допомоги більше шести разів протягом бюджетного року та більше ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими місцевим центром, одночасно. Також відповідачем зазначено, що директор Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 не є суб`єктом владних повноважень, а тому вимоги щодо визнання протиправними її дій відносно видання оскаржуваного наказу задоволенню не підлягають.
14 червня 2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зауважено, що Державою делеговано на Центри з надання правової допомоги важливі завдання працювати на підвищення правової свідомості населення. Тобто директор Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги виконує конкретні завдання, делеговані йому Державою, а тому є суб`єктом владних повноважень. Твердження відповідача про те, що виданий наказ є законним, безпідставні та необґрунтовані, оскільки по своїй суті оскаржуваний наказ не є наказом про надання правової допомоги, так як за цим наказом не видано доручення адвокату на надання правової допомоги, в той час, як в контексті частини третьої статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» доручення та наказ розглядаються як таке, що не може бути відокремлене одне від одного, тобто якщо є наказ про надання правової допомоги, то і має бути видане доручення. Виданий наказ не відповідає своїй суті, бо фактично це наказ про не надання правової допомоги, в той час, коли правова допомога потрібна, адже за цим наказом не вчиняється будь-яка дія з надання правової допомоги. Фактично це відмова надання правової допомоги на момент її потреби, та відтермінування надання правової допомоги на невизначений час. Виключний перелік підстав для відмови в наданні безоплатної вторинної правової допомоги визначений в ст.20 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», але там відсутня підстава відмови у зв`язку із перевищенням ліміту кількості одночасного надання вторинної безоплатної правової допомоги. Також позивач зауважував, що його звернення за правовою допомогою було пов`язане з кримінальним правопорушенням, нанесенням тілесних ушкоджень, яке тривалий час не розслідується, а винні особи не знайдені та не несуть покарання. При цьому, відомостей про те, що в наслідок такого звернення позивача працівники відповідача подали відповідну заяву про злочин до правоохоронних органів відсутні Надані відповідачем інформаційні довідки адвокатів написані як під копірку, де адвокати вказують про те, що надання правової допомоги позивачеві триває, але фактично така інформаційна довідка не може бути доказом того, що суб`єкт права отримує правову допомогу, а перевищення розумних строків (понад три роки) лише підтверджує те, що правова допомога надається лише у звітах на папері, результат від такої допомоги відсутній. Таким чином, на думку позивача, відповідачем не надано належних доказів того, що позивач отримує одночасно правову допомогу за більш ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги.
24 червня 2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в яких відповідачем зазначено, що фактично позивач обґрунтовує незаконність спірного наказу тим, що йому не призначено адвоката, однак, факт не призначення адвокат не може говорити про незаконність цього наказу, який прийнятий відповідно та на виконання вимог закону, а саме: ч. 1,3,4 ст.19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». У даному випадку відповідачем прийнято рішення про надання позивачеві правової допомоги за його зверненням, позаяк передбачені Законом України «Про безоплатну правову допомогу» підстави для відмови у наданні такої допомоги були відсутні. При цьому, відсутність факту призначення адвоката не є умовою визнання наказу незаконним. Під час розгляду звернення позивача від 26 лютого 2021 року №2021-1484296 (вхід.№01-20/01-0193) відповідачем було запитано інформацію у адвокатів про стан надання безоплатної вторинної правової допомоги (триваючий або завершений) за попередніми зверненнями позивача, і отримані інформаційні довідки є єдиним доказом тривалості надання позивачеві безоплатної вторинної правової допомоги більше ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання такої допомоги одночасно на момент винесення відповідачем оскаржуваного наказу.
25 червня 2021 року до суду від ОСОБА_1 надійшов документ під назвою «заява про уточнення позовних вимог», зі змісту якого встановлено, що це фактично не є заявою про уточнення (зміну) підстав та/або предмету позову, а це є заперечення на заперечення відповідача на відповідь на відзив, про що позивачем самостійно вказано у цій заяві і саме так він просив її розцінювати. При цьому, у вказаних запереченнях ОСОБА_1 викладено позицію аналогічну висловленій у позові та у відповіді на відзив, а також додатково зауважено, що, на думку позивача, видача доручення адвокату та звітування адвоката про надання послуги не є доказом того, що інша сторона її отримала. Отже, відповідачем не надано беззаперечних доказів отримання позивачем одночасно правової допомоги за більш ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257-262 КАС України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради 19.02.2019р., є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни згідно з ч.7 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (безтерміново), а, отже, у розумінні приписів п.9 ч.1 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» є суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу.
Належність позивача до суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу відповідачем не заперечується.
За результатами розгляду вищевказаного звернення позивача директором Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 видано наказ від 05 березня 2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 », відповідно до якого наказано надати безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що передбачає складення процесуальних документів та представництво інтересів в суді, інших державних органах (пункт 1).
У пункті 2 наказу від 05 березня 2021 року №210-над зазначено, що виконання пункту 1 цього наказу забезпечити з урахуванням вимог ч.3 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Судом також встановлено, що на виконання зазначеного наказу від 05 березня 2021 року №210-над відповідачем адвоката призначено не було, у зв`язку із тим, що за наслідками аналізу отриманої інформації, запитаної під час розгляду звернення позивача від 26 лютого 2021 року №2021-1484296 (вхід.№01-20/01-0193) у адвокатів про стан надання безоплатної вторинної правової допомоги (триваючий або завершений) за попередніми зверненнями позивача, і отриманих інформаційних довідок було з`ясовано, що ОСОБА_1 у період з 26.02.2021 року по теперішній час отримує безоплатну вторинну правову допомогу більше, ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими місцевим центром, одночасно, що обмежує ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» в отриманні безпосередньо на час звернення із заявою від 26 лютого 2021 року такої правової допомоги до моменту, коли загальний облік діючих доручень одночасно не буде менше шести, а також з урахуванням інших вимог цієї норми закону.
26 березня 2021 року позивачем повторно надіслано на електронну адресу відповідача звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 26.02.2021 року №2021-1484296.
Листом від 12.04.2021р. за вих.№01-22/01-0284 відповідач повідомив позивача про те, що за результатами розгляду його звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 26.02.2021 року №2021-1484296 прийнято рішення про надання позивачеві такої допомоги (наказ від 05 березня 2021 року №210-над), однак, станом на день прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги за зверненням від 26.02.2021р. позивачеві, як суб`єкту відповідного права, визначеного ч.9 ч.1 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», здійснювалося надання безоплатної вторинної правової допомоги більше, ніж за шістьома дорученнями про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими місцевим центром адвокатам. Такий стан надання позивачеві безоплатної вторинної правової допомоги триває й до сьогодні, тому призначення адвоката буде здійснено після припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги, надання якої нині триває за дорученнями місцевого центру, виданими адвокатам, у такий спосіб, щоб за загальним обліком доручень/наказів про надання безоплатної вторинної правової допомоги не перевищувало надання такої правової допомоги більше шести разів протягом бюджетного року та більше, ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими місцевим центром, одночасно.
Не погодившись з вищевказаним наказом відповідача від 05 березня 2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 », а також з його вищенаведеною позицією, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Зміст права на безоплатну правову допомогу відповідно до Конституції України, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено Законом України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011р. №3460-VІ (далі Закон №3460-VІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону №3460-VІ безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.
Частиною 1 статті 3 Закону №3460-VІ передбачено, що право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №3460-VІ безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Частиною 2 статті 13 Закону №3460-VІ визначено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
За приписами п.9 ч.1 ст.14 Закону №3460-VІ право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають такі категорії осіб: ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи, які мають особливі заслуги та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, особи, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.
Згідно з ч.1 ст.15 Закону №3460-VІ суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №3460-VІ Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги.
Частинами 2-5 статті 16 Закону №3460-VІ передбачено, що Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.
За приписами п.1, п.8 ч.1 ст.17 Закону №3460-VІ Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги; видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.
Частинами 1 та 4 статті 18 Закону №3460-VІ встановлено, що звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правової допомоги особа або законний представник особи повинні подати документи, що підтверджують належність особи або осіб, стосовно яких звертається законний представник, до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.
Порядок розгляду звернень про безоплатну вторинну правову допомогу визначено статтею 19 Закону №3460-VІ.
Так, відповідно до ч.1 ст.19 Закону №3460-VІ у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Частиною 3 статті 19 Закону №3460-VІ визначено, що у разі якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.
Згідно з ч.4 ст.19 Закону №3460-VІ якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №3460-VІ особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону;
2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу;
3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними;
4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання;
5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.
Водночас, ч.3 ст.14 Закону №3460-VІ передбачено, що суб`єкти права на безоплатну вторинну правову допомогу, визначені пунктами 1, 2-1, 2-2, 8, 9, 12, 13 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного року та не більше ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги, одночасно.
З аналізу наведених законодавчих норм слідує, що у разі належності особи до кола суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні, визначеного у ч.1 ст.15 Закону №3460-VІ, та за відсутності підстав для відмови у наданні такої допомоги, вичерпний перелік яких передбачений ч.1 ст.20 Закону №3460-VІ, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повинен прийняти рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги згідно з ч.3 ст.19 Закону №3460-VІ.
Зважаючи на те, що підстави для відмови позивачеві у наданні безоплатної вторинної правової допомоги, визначені ч.1 ст.20 Закону №3460-VІ, на час звернення ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з заявою від 26.02.2021р. №2021-1484296 були відсутні, натомість позивачем було підтверджено свою належність до кола суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні, визначеного у ч.1 ст.15 Закону №3460-VІ (надано до цієї заяви копію посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради 19.02.2019р., згідно з яким ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, а, отже, у розумінні приписів п.9 ч.1 ст.14 Закону №3460-VІ є суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу), відповідачем правомірно, обґрунтовано та на законних підставах видано спірний наказ від 05 березня 2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 », відповідно до якого наказано надати безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що передбачає складення процесуальних документів та представництво інтересів в суді, інших державних органах (пункт 1).
Разом з цим, позивачем фактично необґрунтовано та не доведено, в тому числі і з посиланням на норми чинного законодавства, які саме його права порушені спірним наказом, враховуючи, що останнім наказано надати безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_1 , що передбачає складення процесуальних документів та представництво інтересів в суді, інших державних органах, тобто не відмовлено у задоволенні його заяви від 26.02.2021р. №2021-1484296. У зв`язку із цим позовні вимоги про скасування наказу про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 , прийнятого за його заявою від 26.02.2021р. №2021-1484296, та позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 реальну безоплатну вторинну правову допомогу за його заявою від 26 лютого 2021 року, фактично є взаємовиключними, позаяк саме наказ про надання безоплатної вторинної правової допомоги і є підставою для її надання, а за його відсутності така правова допомога не може бути надана.
При цьому, зазначення у пункті 2 наказу від 05 березня 2021 року №210-над про те, що виконання пункту 1 цього наказу слід забезпечити з урахуванням вимог ч.3 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» жодним чином не створює для позивача додаткових обмежень чи перешкод в отриманні безоплатної вторинної правової допомоги, аніж ті, що визначені цією нормою закону, тим більше, що спірний наказ не містить будь-якого тлумачення, в тому числі і розширеного вказаної норми закону, що виключає сумніви щодо неоднозначності чи дискримінаційності, непропорційності її застосування саме відносно позивача.
Суд зауважує, що в силу приписів ч.3 ст.14 Закону №3460-VІ встановлені цією нормою закону умови (обмеження) щодо отримання безоплатної вторинної правової допомоги стосуються не лише позивача, а й всіх суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу, визначених як п.9 ч.1 ст.14 Закону №3460-VІ, так і пунктами 1, 2-1, 2-2, 8, 12, 13 частини першої цієї статті.
Таким чином, другий пункт оскаржуваного наказу не створює жодного додаткового обмеження чи додаткової умови надання правової допомоги позивачеві, оскільки має відсильний характер, водночас, дія зазначеної норми ч.3 ст.14 Закону №3460-VІ поширюється на правовідносини між місцевим центром та суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, в тому числі і позивачем, незалежно від наявності такого пункту в наказі.
Як слідує з позовної заяви, ОСОБА_1 обґрунтовує незаконність оскаржуваного наказу Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 05.03.2021 року №210-над тим, що йому на виконання цього наказу так і не було призначено адвоката, однак, такі обставини не можуть свідчити про протиправність спірного наказу, позаяк вони є похідними від цього наказу і не впливають на саму процедуру його прийняття та зміст прийнятого (викладеного в ньому) рішення. При цьому, позивачем окремо дії (бездіяльність) відповідача щодо не призначення ОСОБА_1 на підставі наказу Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 05.03.2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » адвоката (не видання відповідного доручення адвокату на підставі цього наказу) в рамках цієї позовної заяви оскаржені не були.
Наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про те, що твердження позивача про протиправність спірного наказу є безпідставними, а вимоги щодо його скасування задоволенню не підлягають, як і не підлягають у зв`язку із цим задоволенню й позовні вимоги в частині щодо визнання протиправними дій директора Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 в частині видання цього наказу, оскільки такі дії вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Щодо іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відносно зобов`язання Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги надати ОСОБА_1 реальну безоплатну вторинну правову допомогу за його заявою від 26 лютого 2021 року, суд зазначає наступне.
Зважаючи на те, що позивач є суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу саме у розумінні приписів п.9 ч.1 ст.14 Закону №3460-VІ, то на нього поширюються приписи ч.3 ст.14 цього Закону, якими, як зазначалося вище, передбачено, що суб`єкти права на безоплатну вторинну правову допомогу, визначені пунктами 1, 2-1, 2-2, 8, 9, 12, 13 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного року та не більше ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги, одночасно.
З аналізу наведеної норми закону слідує, що вказані в ній особи, до яких належить і позивач, мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги не більше шести разів (видання 6 наказів про прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги) протягом бюджетного року, у той же час, зазначені суб`єкти можуть отримувати безоплатну вторинну правову допомогу одночасно не більше ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, незалежно від часу їх видання центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги (у поточному бюджетному році чи в попередніх роках).
Таким чином, позивач належить до кола суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу, які в силу закону мають обмеження у кількості разів отримання ними безоплатної вторинної правової допомоги.
Наявність або відсутність посилання у наказі від 05.03.2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » на приписи норми ч.3 ст.14 Закону №3460-VІ жодним чином не впливає на необхідність застосування цієї норми закону до правовідносин з позивачем з приводу надання останньому безоплатної вторинної правової допомоги, в тому числі щодо обмеження у кількості разів отримання ним такої допомоги, у зв`язку із чим призначення адвоката на виконання вищевказаного наказу від 05.03.2021 року №210-над не може мати місця за наявності обставин, передбачених ч.3 ст.14 Закону №3460-VІ.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на момент винесення наказу від 05.03.2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » позивач отримував безоплатну вторинну правову допомогу більше ніж за шістьома дорученнями, виданими Дніпровським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, одночасно, що у розумінні приписів ч.3 ст.14 Закону №3460-VІ виключає можливість призначення адвоката на виконання вищевказаного наказу від 05.03.2021 року №210-над (видання відповідного доручення адвокату на підставі цього наказу).
Так, з наданих відповідачем доказів встановлено, що станом на час прийняття наказу від 05.03.2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » позивач отримував безоплатну вторинну правову допомогу (далі БВПД) на підставі таких наказів та доручень, виданих Дніпровським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, одночасно:
- наказ про надання БВПД від 03.07.2015 №2 (доручення від 03.07.2015 №0002 адвокату ОСОБА_3 (дію доручення припинено), доручення від 02.05.2019 №941 адвокату ОСОБА_4 (дію доручення припинено), доручення від 26.09.2019р. №0404-0001158 адвокату ОСОБА_5 (триває));
- наказ про надання БВПД від 09.02.2017 №350 (доручення від 09.02.2017 №411 адвокату ОСОБА_3 (дію доручення припинено), доручення від 03.07.2015 №0404-0001780 адвокату ОСОБА_6 (дію доручення припинено), доручення від18.05.2021 №0404-0001902 адвокату ОСОБА_7 (триває));
- наказ про надання БВПД від 09.02.2017 №348 (доручення від 09.02.2017 №413 адвокату ОСОБА_3 (дію доручення припинено); доручення від 02.05.2019 №942 адвокату ОСОБА_4 (триває));
- наказ про надання БВПД від 05.04.2019 №51-над (доручення від 10.04.2019 №0404-0000903 адвокату ОСОБА_8 (триває));
- наказ про надання БВПД від 24.06.2019 №321над (доручення від 25.06.2019 №0404-0000992 адвокату ОСОБА_9 (триває));
- наказ про надання БВПД від 22.08.2019 №611-над (доручення від 28.08.2019 №0404-0001111 адвокату ОСОБА_9 (триває));
- наказ про надання БВПД від 07.04.2020 №459-над (доручення від 08.04.2020 №0404-0001432 адвокату ОСОБА_10 (триває));
- наказ про надання БВПД від 27.07.2020 №786-над (доручення від 27.07.2020 №0404-0001531 адвокату ОСОБА_10 (триває));
- наказ про надання БВПД від 09.12.2020 №1353-над (доручення від 09.12.2020 №0404-0001695 адвокату ОСОБА_10 (триває));
- наказ про надання БВПД від 05.02.2021 №109-над (доручення від 08.02.2021 №0404-0001770 адвокату ОСОБА_11 (триває)).
Відповідно до п.8 ч.1 ст.17, ч.3 ст.21 Закону №3460-VІ документом, що свідчить про призначення адвоката є доручення.
Доручення є діючим до моменту виникнення умов, за яких надання безоплатної вторинної правової допомоги буде припинено згідно зі ст.23 Закону №3460-VІ.
При цьому, нормами Закону №3460-VІ не передбачено прийняття місцевими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги окремого рішення (наказу тощо) про не призначення адвоката відповідно до наказу про надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Надання позивачеві станом на час прийняття наказу від 05.03.2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » БВПД на підставі вищевказаних наказів та доручень, виданих Дніпровським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, одночасно також підтверджено інформаційними довідками про стан виконання доручень для надання безоплатної вторинної правової допомоги позивачеві, складеними адвокатами, які таку допомогу надають, що відображаються діючий стан надання правової допомоги, як на момент винесення оскаржуваного наказу від 05.03.2021 року, так і станом на останній час.
Таким чином, вищенаведені докази у своїй сукупності підтверджують факт отримання позивачем на момент прийняття оскаржуваного наказу від 05.03.2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » безоплатної вторинної правової допомоги більше ніж за шістьома дорученнями, виданими Дніпровським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, одночасно, що у розумінні приписів ч.3 ст.14 Закону №3460-VІ виключає можливість призначення адвоката на виконання вищевказаного наказу від 05.03.2021 року №210-над та зобов`язання відповідача надати позивачеві реальну безоплатну вторинну правову допомогу за його заявою від 26 лютого 2021 року, призначивши адвоката.
Доводи позивача про його незадоволеність наданою деякими адвокатами безоплатною вторинною правовою допомогою за його зверненнями не спростовують наявності факту отримання позивачем на момент прийняття наказу від 05.03.2021 року №210-над безоплатної вторинної правової допомоги більше ніж за шістьома дорученнями, виданими Дніпровським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, одночасно, оскільки таке невдоволення позивача не є підставою для твердження про відсутність певного факту надання БВПД.
Отже, з урахуванням вимог ч.3 ст.14 Закону №3460-VІ надання позивачеві безоплатної вторинної правової допомоги шляхом призначення адвоката за наказом від 05.03.2021 року №210-над «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » (видання відповідного доручення адвокату на підставі цього наказу) може мати місце виключно після припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги, надання якої нині триває за дорученнями виданими адвокатам, у такий спосіб, щоб за загальним обліком доручень/наказів про надання безоплатної вторинної правової допомоги не перевищувало надання такої правової допомоги більше шести разів протягом бюджетного року та більше ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими місцевим центром, одночасно.
За наведених обставин, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 23.07.2021 року.

Суддя: О.М. Турова