Справа № 160/4544/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року Справа № 160/4544/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
представник позивача представник відповідача Захарова Т.В. Сліс А.С.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ІН ФУД" (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог:
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що контролюючим органом протиправно та необґрунтовано прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Зазначає, що в ході проведення перевірки ТОВ «ІН ФУД» контролюючому органу надано всі необхідні документи для підтвердження дотримання вимог Податкового кодексу України при формуванні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
Ухвалою суду від 30.03.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
19.04.2021 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що в ході документальної перевірки проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та основних засобів, а саме запасів сировини (сої, яєць курячих) та готової продукції (яєчного порошку, меланжу яєчного, олії соєвої гідратованої, шроту соєвого) та встановлено, що в складських приміщеннях зберігається готова продукція (яєчний порошок, меланж яєчний) з порушенням терміну та умов зберігання на загальну суму 49 713 794,16 грн., у тому числі ПДВ 8 285 632,36 грн. Також відповідач зазначає, що при здійснені перевірки первинних бухгалтерських документів та аналізу рахунків бухгалтерського обліку не можливо встановити, яка саме тара обліковується по даному субрахунку.
Крім того, податкова зазначає, що ТОВ «ІН ФУД» при отриманні послуг від нерезидента, порушено п. 198.5 ст. 198 Кодексу та занижено за перевіряємий період податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2020 року на суму 508 929 грн., у зв`язку із не нарахуванням податкових зобов`язань за послугами, які не використовуються у господарській діяльності підприємства та не підтверджені належним чином складеними первинними бухгалтерськими документами.
Додатково відповідач вказує, що згідно наданих до перевірки первинних документів позивачем (актів приймання - передачі виконаних робіт) встановлено, що акти не містять необхідних даних про зміст і обсяг господарської операції (деталізації виду надання послуг - їх виду, місця виконання, тощо) та іншої інформації, згідно з якою можливо зробити висновок щодо використання зазначених послуг у господарській діяльності ТОВ «ІH ФУД».
Вказує, що встановлені перевіркою факти в сукупності вказують на неправомірність оформлення ТОВ «ІH ФУД» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за перевіряємий період.
06.05.2021 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовують доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову. Також у відповіді на відзив представником позивача надано опис змісту порушень, встановлених контролюючим органом та додатково вказано підстави щодо неправомірності таких висновків контролюючого органу.
Ухвалою суду від 18.05.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.
04.06.2021 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та додаткового зазначено, що посилання податкового органу на наявність кримінального провадження, без зазначення його номеру, викладення суті, яке не завершено та триває на стадії досудового розслідування, не доводить вину суб`єкта господарювання.
23.06.2021 року представником відповідача надано до суду додаткові пояснення, в яких було підтримано позицію, викладену у відзиві на позов, та додаткового зазначено, що аналізом оборотно - сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 11 «інші необорні матеріальні активи», субрахунку 115 «інвентарна тара» встановлено, що поворотна тара не знайшла відображення у бухгалтерському обліку по вказаному бухгалтерському субрахунку.
Одночасно, до перевірки не надані первинні документи (товарно - транспортні накладні, накладні, інші документи в яких зазначено найменування, ціну та одиницю тари) щодо використання у господарем операціях поворотної тари, також не надані первинні документи щодо списання використаної поворотної тари (акт довільної форми з дотримання вимог щодо оформлення первинних документів) у яких здійснено придбання та транспортування яєць від підприємств - постачальників, тож бухгалтерський облік поворотної тари на підприємстві відсутній та не відображає використання комплектів для транспортування яєць птахофабрик до складського та виробничого приміщення.
01.07.2021 року від позивача надійшли письмові пояснення, в яких було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та додаткового зазначено, що матеріалах справи відсутні будь-які докази відповідача на підтвердження своїх висновків щодо правомірності оскаржуваних ППР, доводи відповідача зводяться к цитуванню акту, при цьому, всі надані позивачем докази, доводи та пояснення не спростовані, а отже відповідач з ними погоджується та не має доказів щодо їх спростування.
12.07.2021 року представником відповідача надано до суду додаткові пояснення, в яких було підтримано позицію, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, та зазначено, що міркування позивача ґрунтуються виключно на формальних запереченнях щодо встановлених порушень.
13.07.2021 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що доводи відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовують доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, у відповіді на відзив та у всіх письмових поясненнях, які надавались на адресу суду, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив та письмові пояснення і заперечення, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ІН ФУД» зареєстровано платником податку на додану вартість 17.06.2010 року за №100288961, станом на час проведення перевірки перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Перевіркою встановленні такі порушення ТОВ «ІН ФУД»:
1) перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, встановлено порушення платником податків п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми ПДВ, яка заявлена до бюджетного відшкодування, на 10 119 580 грн. та суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) на 804 322 грн.
2) в порушення п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями) не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 10 923 902 грн. (Штрафні санкції за порушення п.120-1.2 ст. 120-1 ПКУ будуть застосовані з дотриманням вимог законів України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ, від 30 березня 2020 року №540-ІХ, від 13 травня 2020 року №591-ІХ).
Отже, правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, винесених ГУ ДПС в Дніпропетровській області, є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Пунктом 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Водночас, в силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Положеннями пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Отже, процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість включає наступне.
Встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Встановлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
Встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Отже, враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Щодо встановленого контролюючим органом порушень відносно умов та строку зберігання продукції, суд зазначає про таке.
Як встановлено судом, ТОВ «ІН ФУД» є власником фабрики харчових продуктів, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, сільська рада Вільненська, автодорога Новомосковськ - Королівка.
Для здійснення фінансово - господарської діяльності ТОВ «ІН ФУД» орендує наступні офісні приміщення, складські приміщення та транспортні засоби.
Так, судом встановлено, що в ході проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, а саме запасів сировини (сої, яєць курячих) та готової продукції (яєчного порошку меланжу яєчного, олії соєвої гідратованої, шроту соєвого) встановлено, що в складських приміщеннях зберігається готова продукція (яєчний порошок, меланж яєчний) з порушенням терміну та умов зберігання.
Суд вказує, що саме на даних складах зберігалась готова продукція ТОВ «ІН ФУД», а саме яєчний порошок, меланж яєчний.
З матеріалів справи вбачається, що Товариство зверталось до ПрАТ «Ерлан» щодо підтвердження можливого зберігання товару на зазначених складах (нежитлових приміщеннях за вказаними вище Договорами), що орендуються, при температурі до 2 градусів С та відносної вологості повітря на рівні 60-70%.
Листом № 22 від 01.02.2021 року ПрАТ «Ерлан» надав відповідь позивачу, якою підтвердив можливість зберігання товару за таких умов, враховуючи наявність охолоджуючих установок.
Суд вказує, що в матеріалах справи містяться листи контролю температури та відносної вологості повітря.
Відповідно до ДСТУ 8719:2017 «Продукти яєчні. Технічні умови», термін зберігання продукція прямо залежить від температури зберігання. При температурі зберігання від 2 до 20 градусів Цельсію термін зберігання складає 6 місяців, при температурі зберігання до 2 градусів Цельсію термін зберігання складає 2 роки.
Так, судом було досліджено вказані листи контролю температур у приміщеннях зберігання товару, а тому суд вказує, що позивачем дотримано технічні умови зберігання готової продукції, температурні показники та показники вологості повітря відповідають вимогам ДСТУ 8719:2017.
Суд критично ставиться до тверджень податкової, що фактично склади не охолоджувалися через однакову суму відшкодування витрат на передачу активної електроенергії, оскільки вказані обставини не мають прямого зв`язку із дотриманням позивачем технічних умов зберігання, а відповідачем не доведено факт порушення умов зберігання.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що під час судового засідання представником відповідача було надані пояснення, з яких встановлено, що під час перевірки контролюючий орган не здійснював вимір температури, що додатково вказує на безпідставність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки щодо умов та строку зберігання товару позивача.
Таким чином, суд вказує на необґрунтованість та безпідставність тверджень контролюючого органу щодо порушення Товариством терміну та умов зберігання в складських приміщеннях готової продукція (яєчний порошок, меланж яєчний).
Крім того, щодо означеного вище, суд вважає за необхідне зазначити і про таке.
За правилами затвердження та складання Технічних (умов для встановлення більш і тривалого способу зберігання, ніж це передбачено в ДСТУ необхідно зберігати зразок партії Товару у відповідних умовах та строк на який Товариство має намір збільшити зберігання.
Після спливу такого строку зразок партії товару передається на лабораторні дослідження сертифікованому суб`єкту стандартизації і такий суб`єкт доходить висновку чи не знизилась якість товару при зберіганні в строк, що перевищує встановлений ДСТУ та підтверджує (валідує) термін зберігання продукції на більш довгий строк.
Як видно з матеріалів справи, Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області склало експертні висновки № 002949 п/20 від 17 серпня 2020 року та № 002948 п/20 від 17 серпня 2020 року.
Зі змісту вказаних висновків встановлено, що дата виготовлення партій товару, які передані на експертизу - червень 2018 року.
Також, суд вказує, що у експертних висновках вказано, що товар позивача (білок яєчний сухий ферментований пастеризований, білок яєчний сухий ферментований зі здатністю до взбивания пастеризований) відповідає вимогам, які ставляться до такого виду продукції та Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області рекомендує реалізовувати такий товар за призначенням при дотриманні умов зберігання (тобто температури повітря до 2 градусів С та вологості повітря до 75%).
Зазначені висновки також підтверджено листом Головного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області від 25.01.2021 року вих. №04.4/1411.
Щодо висновків контролюючого органу, що придбання яєць у підприємств -постачальників позивача здійснювалось у ящиках, яка є тарою одноразового використання, що протирічить використанню позивачем у своїй господарській діяльності тари багаторазового використання, суд зазначає про таке.
Як встановлено судом, між Позивачем та нерезидентом «GI-OVO bv» (Італія) укладено контракт № 18/06/20-1 від 18 червня 2020 року відповідно до якого нерезидентом «GI-OVO bv» (Італія) (Постачальник) зобов`язується передати товар у власність Покупця окремими партіями, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його в порядку передбаченим таким контрактом.
Так, як встановлено матеріалами справи, протягом вересня 2020 року загальна сума ПДВ за придбану тару у постачальника нерезидента склала 660 682 грн. 12 коп.
Зі змісту акта перевірки видно, що контролюючий орган дійшов висновків, що придбана Товариством тара (комплект для транспортування яєць) не використовується у господарській діяльності, оскільки відповідно до Договору постачання № Кр-18/0204- 5 від 02.04.2018 року, договору №0103/5 від 01.03.2019 року, договору №0103/1 від 01.03.2019 року встановлено, що предметом договору є поставка яйця ТОВ «Ін Фуд», тара та упаковка, в якій поставляється товар є одноразовою та безповоротною та входить у вартість Товару.
Проте, судом встановлено, що в період перевірки вказані у Акті договори не використовувались.
Так, матеріалами справи підтверджено, що на момент проведення перевірки між позивачем та підприємствами-постачальниками (ТОВ «Татіс», ТОВ «Куйбишевська птахофабрика», ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська», ТОВ «Марганецька птахофабрика» та ПрАТ «Полтавська птахофабрика») були укладені договори № 2020/04/01-6 від 01.04.2020 р., № 2020/04/01-3 від 01.04.2020 р., № 2020/04/01 від 01.04.2020 р., № 2020/04/01-4 від 01.04.2020 р. та №2020/04/01-5 від 01.04.2020 р., тому посилання контролюючого органу на договори постачання № Кр-18/0204-5 від 02.04.2018 року, №0103/5 від 01.03.2019 року, №0103/1 від 01.03.2019 року є необґрунтованими.
При цьому, як видно з матеріалів справи між Постачальниками та позивачем (Покупцем) укладено додаткові угоди від 02.04.2020 року до договорів поставки, якими було внесено зміни у п. 1.2. Договорів, виклавши його в наступній редакції: «Предметом Договору є постачання яйця курячого (надалі іменується «товар»). Покупець завчасно надає (передає) Тару Постачальнику для поставки Товару. Тара та упаковка в якій поставляється Товар може бути власністю Покупця або Товар може поставлятися в тарі Постачальника. В кожному окремому випадку Сторони усно чи письмово обумовлюють яка з Сторін надає тару для транспортування Товару. У випадку, коли Товар поставляється в тарі Постачальника, вартість тари Постачальника входить до вартості Товару та є безповоротною.»
Таким чином, суд вказує, що контролюючий орган помилково дійшов висновків, що в договорі між Товариством та Постачальниками, які здійснюють поставку яйця курячого, тара, в якій здійснюється поставка є лише тарою Постачальника, та як наслідок є необґрунтованим висновок, що така тара не використовується у господарській діяльності Товариства, оскільки таке твердження податкової спростовується матеріалами справи.
При цьому, додаткового суд зазначає, що порядок здійснення обліку вказаної тари в бухгалтерському обліку не може свідчити про факт невикористання придбаної тари позивачем в своїй господарській діяльності.
Щодо тверджень контролюючого органу, що ТОВ «ІН ФУД» при отриманні послуг від нерезидента (ACTINI SAS) порушено п. 198.5 ст. 198 Кодексу та занижено за перевіряємий період податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2020 року на суму 508 929 грн., у зв`язку із не нарахуванням податкових зобов`язань за послугами, які не використовуються у господарській діяльності підприємства та не підтверджені належним чином складеними первинними бухгалтерськими документами, суд зазначає про таке.
Як встановлено судом та не спростовується відповідачем, між ТОВ «ІН ФУД» та виконавцем-нерезидентом «ACTINI SAS» укладений сервісний контракт від 24.10.2016 року № 1604-IZP-20160613-SITE.
За цим сервісним контрактом Сторони домовились, що Виконавець (ACTINI SAS) виконує пусконалагоджувальні роботи обладнання, що було поставлено відповідно до контракте на поставку комплектної технічної лінії для виготовлення сухих та рідких яєчних продуктів.
З метою виконання умов контракту, 07.10.2020 року складено акт виконаних робіт, а 30.12.2020 року сплачено 76 000 Євро (платіжне доручення в іноземній валюті №11 від 30.12.2020 року), внаслідок чого було зареєстровано податкову накладну №141 від 07.10.2020 року щодо надання послуг, які підтверджується актом виконаних робіт.
Судом були досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі Контракту із зазначеним вище контрагентом позивача, та встановлено, що надані послуги за цим Контрактом використовуються позивачем у господарській діяльності, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно невикористання позивачем послуг за цим Контрактом у своїй господарській діяльності, неправомірними, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаному контрагенту підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.
При цьому, суд акцентує увагу, що сума податкового кредиту не зазначена позивачем до відшкодування, оскільки щодо послуг від нерезидента отриманих на території України ТОВ «ІН ФУД» зареєстровало на себе податкову накладну, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Ліндстрем», суд зазначає про таке.
Між Позивачем та ТОВ «Ліндстрем» укладений договір № 2493 від 30.01.2018 року, відповідно до якого ТОВ «Ліндстрем» (Виконавець) надає Позивачу в тимчасове платне користування робочий одяг, а також послуги з доставки, прання, ремонту одягу, який використовується за його прямим призначенням.
Також, між Позивачем та ТОВ «ЛІНДСТРЕМ» було укладено договір № 2619 від 07.08.2018 року з оренди килимів з їх подальшим обслуговуванням.
На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем надано: наказ ТОВ «ІН ФУД» № 2 від 02.01.2020 року Про порядок забезпечення працівників спецодягом спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту з додатками; наказ №53 від 05.07.2018 щодо організації і підтримання виробничої санітарії та особистої гігієни(килими); наказ (протокол) про створення на ТОВ «ІН ФУД» системи безпечності харчових продуктів (НААСР) №10 від 01.08.2016 року щодо розробки та впровадження Інтегрованої системи менеджменту якості та безпечності харчової продукції; наказ №1 від 02.01.2020 року щодо затвердження групи НАССР; договір № 2493 від 30.01.2018 р. про послуги з обслуговування наданого в користування робочого одягу; акт здачі-приймання робіт № 166830 від 07.09.2020 року; акт здачі-приймання робіт №169442 від 06.10.2020 року; платіжне доручення № 3231 від 16.09.2020 р.; платіжне доручення № 3614 від 21.10.2020 р.; договір № 2619 від 07.09.2018 року про надання послуг за наданими вестибюльними килимами; акт здачі-приймання робіт №165395 від 07.09.2020 року; акт здачі-приймання робіт № 167988 від 05.10.2020 року; платіжне доручення № 3610 від 21.10.2020 р.; платіжне доручення № 3232 від 16.09.2020 р.; податкова накладна №1163 від 07.09.2020 р.; податкова накладна №1194 від 05.10.2020 р.; податкова накладна №2373 від 07.09.2020 р.; податкова накладна №2422 від 05.10.2020 р.; акт звірки з ТОВ «Ліндстрем» за 2020 рік.
За цією операцією, судом також було досліджено первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі вказаних вище Договорів із зазначеним вище контрагентом позивача, а тому суд вказує на недоведеність та безпідставність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки стосовно невикористання позивачем послуг за цими Договорами у своїй господарській діяльності, оскільки надані послуги від ТОВ «ЛІНДСТРЕМ» використовувались позивачем у господарській діяльності у спірний період, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне вказати на наступне.
Дослідивши акт перевірки та всі надані до суду первинні документи, щодо встановлених податковою порушень, суд приходить до висновку, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, щодо обставини порушень позивачем податкового законодавства сформовані не на підставі наданої до перевірки первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача.
В той час, суд вказує, що позивачем надано усі первинні документи, які досліджені судом, які вказують на рух активів та отримання економічної вигоди від виконання зазначених вище Договорів, що вказує на реальність здійснення вказаних операцій.
Суд звертає увагу, що саме лише зазначення контролюючим органом про неможливість здійснення таких господарських операцій та невикористання позивачем послуг, отриманих від власних контрагентів у своїй господарській діяльності, не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення таких господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Суд наголошує на недопустимості такого підходу податкового органу до оцінки правомірності формування позивачем податкового кредиту, оскільки такі висновки повинні підтверджуватись та оцінюватись у співвідношенні з первинною документацією.
Таким чином, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій позивача з контрагентами та його господарської дивності надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.
Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Згідно з пункту 198.1, статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до пункту 198.3, статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних фондів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Згідно з п. 198.2, ст. 198 ПК України - датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6, статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.
Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України - при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Отже, суд повторно наголошує, що під час розгляду справи були досліджені всі первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів, неправомірними, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаним контрагентам підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.
На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства.
Так, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, податковими накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.
Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Крім цього, відповідно до Розділу І п. 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з Розділом ІІ п. 5 зазначеного Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.
Разом з тим, зазначені обставини, зазначені контролюючим органом, фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, а тому їх недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, невикористання позивачем послуг за Контрактами або Договорами у своїй господарській діяльності, а також неможливості реалізації власної продукції у тих обсягах, які ним задекларовані.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 липня 2021 року.

Суддя В.В. Горбалінський