Справа № 500/3453/21
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3453/21

19 липня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить:

- визнати протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу її періоди роботи з 01.10.1986 по 01.12.1992 на Тернопільській обласній фабриці хімчистки, 12.06.1989 року перейменовану на Тернопільську обласну фірму "Лотос", 01.01.1991 реорганізовану на ТОВ "Тернопільська фірма "Лотос", з 24.07.1979 по 22.07.1981 в Будинку побуту смт. Великі Бірки та з 15.09.1983 по 04.09.1986 в Тернопільському виробничому швейному об`єднанні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу її періоди роботи з 01.10.1986 по 01.12.1992 на Тернопільській обласній фабриці хімчистки, 12.06.1989 року перейменовану на Тернопільську обласну фірму "Лотос", 01.01.1991 реорганізовану на ТОВ "Тернопільська фірма "Лотос", з 24.07.1979 по 22.07.1981 в Будинку побуту смт. Великі Бірки та з 15.09.1983 по 04.09.1986 в Тернопільському виробничому швейному об`єднанні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилось 59 років, а тому вона звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про можливе призначення їй пенсії та підтвердження її загального страхового стажу.

Однак відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано всі періоди роботи, а саме: періоди роботи з 01.10.1986 по 01.12.1992 - на Тернопільській обласній фабриці хімчистки, (12.06.1989 перейменовану на Тернопільську обласну фірму "Лотос", 01.01.1991 реорганізовану на ТОВ "Тернопільська фірма "Лотос"), з 24.07.1979 по 22.07.1981 - в Будинку побуту смт. Великі Бірки та з 15.09.1983 по 04.09.1986 - в Тернопільському виробничому швейному об`єднанні.

Позивач не погоджується з діями відповідача та зазначає, що їй безпідставно не зараховано в страховий стаж періоди на Тернопільській обласній фабриці хімчистки, в Будинку побуту смт. Великі Бірки та в Тернопільському виробничому швейному об`єднанні, а тому звернулася в суд зданим позовом.

Ухвалою суду від 18.06.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

09.07.2021, через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та в якості мотивів зазначає, що до страхового стажу не враховано період роботи позивача з 24.07.1979 по 22.07.1981 в Будинку побуту, оскільки записи про прийняття та звільнення в трудовій книжці внесені некоректно, дописано дату в наказі про звільнення. Також не враховано період роботи з 15.09.1983 по 04.09.1986 в Тернопільському ПГНО - в трудовій книжці виправлено дату наказу про звільнення. Також не враховано період роботи з 01.10.1986 по 01.12.1992 в Тернопільській фабриці хімчистки, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення засвідчений печаткою, що не читається (арк. справи 38-48).

Частиною п`ятою статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. справи 6).

Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про можливе призначення їй пенсії та підтвердження її загального страхового стажу.

Відповідач, листом від 10.10.2019, повідомив ОСОБА_1 про те, що до її страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи, а саме:

- робота на Тернопільській обласній фабриці хімчистки, перейменовану в Тернопільську обласну фірму «Лотос» та в подальшому реорганізовану в ТОВ «Лотос» з 01.10.1986 по 01.12.1992, оскільки запис про звільнення від 01.12.1992 завірений печаткою, яка не читається;

- робота в державно-комунальному підприємстві сфери послуг «Сервіс» з 01.12.1992 року по 08.05.1996 «Сервіс» з 01.12.1992 по 08.05.1996, та в СМП фірма «Євростиль» з 08.05.1996 по 17.06.1996, оскільки в трудовій книжці відсутній завірений печаткою запис про звільнення з державно-комунального підприємства сфери послуг «Сервіс» в зв`язку з переведенням і наказ на прийняття в СМП фірма «Євростиль» (арк. справи 10)

Для підтвердження свого страхового стажу за оспорювані періоди робота які були описані в листі від 10.10.2019, позивач зібрала підтверджуючі документи та повторно звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії.

Водночас, листами від 16.10.2020 (арк. справи 13), від 20.11.2020 (арк. справи 12), від 16.12.2020, - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було прийнято рішення про часткове зарахування на підставі цих документів страхового стажу позивача за періоди робота в державно-комунальному підприємстві сфери послуг «Сервіс» з 01.12.1992 по 08.05.1996, та в СМП фірма «Євростиль» з 08.05.1996 по 17.06.1996.

Разом з тим, відповідачем не зараховано страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 01.10.1986 по 01.12.1992 у Тернопільській обласній фабриці хімчистки та в подальшому у ТОВ «Лотос».

15.03.2021 позивач вкотре звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком та зарахування страхового стажу за оспорювані періоди роботи до загального страхового стажу.

Проте, листом від 09.04.2021 №1900-03-04-8/11408 - відповідачем відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності у неї достатнього страхового стажу для призначення пенсії за віком та водночас зазначено, що на даний час до страхового стажу не враховано період роботи: з 01.10.1986 по 01.12.1992 в Тернопільській фабриці хімчистки реорганізованої в ТОВ «Лотос», оскільки в трудовій книжці запис про звільнення засвідчений печаткою, що не читається.

Водночас, зі змісту останнього листа відмови відповідача від 09.04.2021 слідує, що позивачу також до страхового стажу не враховано періоди роботи: з 24.07.1979 по 22.07.1981 - в Будинку побуту, у зв`язку з тим, що записи про прийняття та звільнення в трудовій книжці внесені некоректно, дописано дату в наказі про звільнення; з 15.09.1983 по 04.09.1986 - в Тернопільському виробничому швейному об`єднанні, оскільки у трудовій книжці виправлено дату наказу про звільнення (арк. справи 16-18).

З аналізу долучених до матеріалів справи листів-відмов відповідача судом встановлено, що позивачу не зараховано до страхового стажу такі періоди роботи, а саме:

- з 01.10.1986 по 01.12.1992 - робота на Тернопільській обласній фабриці хімчистки, яку згодом перейменовано на Тернопільську обласну фірму «Лотос», а з 01.01.1991 - реорганізовано на ТОВ «Тернопільська фірма «Лотос»;

- з 24.07.1979 по 22.07.1981 - робота в Будинку побуту смт. Великі Бірки;

- з 15.09.1983 по 04.09.1986 - робота в Тернопільському виробничому швейному об`єднанні.

Не погодившись із відповідним рішенням позивач звернулася до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон -1058), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.17 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162 (надалі - Інструкція № 162), передбачено (мовою оригіналу) « 2.17. В трудовые книжки по месту работы вносятся отдельной строкой со ссылкой на дату, номер и наименование соответствующих документов следующих документов следующие записи: а) о времени службы всоставе Вооружонных Сил СССР, в органах Комитета государственной безопасности СССР и Министерства внутренних дел СССР, во всех видах охраны, где на проходящих служб распространяется законодательство о труде и государственное социальное страхование с указанием даты призыва (зачисления) и даты увольнения со службы; б) о времени обучения в профессионально-технических и других училищах, на курсах и в школах по повышению квалификации, по переквалификации и подготовке кадров; в) о времени обучения в высших и средних специальных учебных заведениях (включая и время работы в студенческих отрядах, на производственной практике и при выполнении научно-исследовательской хоздоговорной тематики), партийных школах, профдвижения и о времени пребывание в аспирантуре клинической ординатуре, кроме случаев, указанных в п. 2.15 настоящей Инструкции; г) о работе в качестве члена колхоза - в тех случаях, когда действующим законодательством предусмотрен зачет этой работы в общий трудовой стаж рабочих и служащих. Предусмотренные в настоящем пункте записи вносятся в трудовую книжку до занесения сведений о работе на данном предприятии».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Підпунктом 2.11. пункту 2 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до підпункту 2.12 пункту 2 Інструкції, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, за змістом пунктів 2-3 Порядку №637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків, а за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вищевказаного дає підстави вважати, що довідки мають надаватися у разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період, що визначає їх право на пенсію.

Разом із тим, відомості про роботу позивача підтверджуються її трудовою книжкою НОМЕР_1 , яка велась з 12.12.1979.

В ході судового розгляду, судом досліджено долучену до матеріалів судової справи копії трудової книжки, з яких слідує (окрім іншого) , що позивач - ОСОБА_1 :

з 24.07.1979 по 22.07.1981 працювала на посаді «швея» в Будинку побуту смт. Великі Бірки (запис №2);

з 15.09.1983 по 04.09.1986 працювала на посаді «швея» в Тернопільському виробничому швейному об`єднанні (запис №5);

з 01.10.1986 по 01.12.1992 працювала на посаді «швея» на Тернопільській обласній фабриці хімчистки, яку 12.06.1989 - перейменовано на Тернопільську обласну фірму «Лотос», а з 01.01.1991 - реорганізовано на ТОВ «Тернопільська фірма «Лотос» (записи №6-14).

Також вказано особу, яка вчиняла відповідні записи у трудовій книжці з її особистим підписом та здійснено відтиск печатки належної юридичної особи.

Так, суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині зазначених періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку а загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 24.07.1979 по 22.07.1981 в Будинку побуту смт. Великі Бірки, з 15.09.1983 по 04.09.1986 та з 01.10.1986 по 01.12.1992 в Тернопільській обласній фабриці хімчистки, яку 12.06.1989 - перейменовано на Тернопільську обласну фірму «Лотос», а з 01.01.1991 - реорганізовано на ТОВ «Тернопільська фірма «Лотос», з підстав того, що в трудовій книжці запис про звільнення засвідчений печаткою, що не читається, та у зв`язку з тим, що записи про прийняття та звільнення в трудовій книжці внесені некоректно, та з виправленнями.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Також, суд враховує, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Таким чином, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та без використання повноважень з метою, з якою ці повноваження надано.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір у розмірі 908 грн згідно квитанції від 16.06.2021 (арк. справи 4).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди її роботи з 01.10.1986 по 01.12.1992 на Тернопільській обласній фабриці хімчистки, 12.06.1989 перейменовану на Тернопільську обласну фірму "Лотос", 01.01.1991 реорганізовану на ТОВ "Тернопільська фірма "Лотос"; з 24.07.1979 по 22.07.1981 в Будинку побуту смт. Великі Бірки та з 15.09.1983 по 04.09.1986 в Тернопільському виробничому швейному об`єднанні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди її роботи з 01.10.1986 по 01.12.1992 на Тернопільській обласній фабриці хімчистки, 12.06.1989 перейменовану на Тернопільську обласну фірму "Лотос", 01.01.1991 реорганізовану на ТОВ "Тернопільська фірма "Лотос", з 24.07.1979 по 22.07.1981 в Будинку побуту смт. Великі Бірки та з 15.09.1983 по 04.09.1986 в Тернопільському виробничому швейному об`єднанні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 липня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.