Справа № 757/56859/20-а
Суддя: Вовк С. В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправною і скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови Слобожанської митниці Держмитслужби від 17 грудня 2020 року у справі про порушення митних правил № 0835/80700/20.

У відзиві відповідач зазначив, що з дати оголошення слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва ухвали від 23 липня 2018 року про арешт вагонів, по дату оголошення слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва ухвали від 02 березня 2020 року про скасування арешту з вагонів, був зупинений перебіг строку тимчасового ввезення. Тому, початком порушення митного режиму тимчасового ввезення є 02 березня 2020 року, тобто дата оголошення ухвали про скасування арешту з вагонів. Інформацію про ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року про скасування арешту з вагонів відповідач отримав 27 липня 2020 року у листі АРМА. Тому, датою встановлення порушення за твердженням відповідача є 27 липня 2020 року і шестимісячний строк для притягнення до відповідальності має обчислюватися саме з цієї дати. Також на переконання відповідача, оскільки позивач з 23 жовтня 2018 року був призначений на посаду керівника ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» і станом на 02 березня 2020 року, тобто на дату оголошення ухвали про скасування арешту з вагонів, продовжував виконувати обов`язки генерального директора ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК», то саме позивач є відповідальною особою за порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів №№ 52953981, 60607702.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

Ухвалою судді від 29 січня 2021 року відкрито провадження у справі для розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

10 лютого 2021 року позивачем на адресу суду подано пояснення щодо правової позиції відносно застосування частини четвертої статті 108 Митного кодексу України.

18 березня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого представник Слобожанської митниці Держмитслужби просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім цього 18 березня 2021 року позивачем до суду подано відповідь на відзив.

24 березня 2021 року до суду, на електронну пошту, а 30 березня 2021 року - засобами поштового зв`язку, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника сторони.

13 квітня 2021 року позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і вимоги позову підтримує.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

III. Фактичні обставини справи.

Підприємством ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» у 2015 році були ввезені вагони на митну територію України у митному режимі тимчасового ввезення.

Строк тимчасового ввезення вагонів неодноразово продовжувався і востаннє Харківською митницею ДФС була оформлена 25 квітня 2018 року додаткова митна декларація типу «ІМ31ДМ» № UA807010/2018/005133 на продовження строку тимчасового ввезення вагонів №№ 52953981, 60607702 до 13 липня 2018 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року, у справі № 761/27352/18 накладено арешт на вагони, у тому числі на вагони №№ 52953981, 60607702, заборонено відчужувати, розпоряджатись та/або користуватись вагонами.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року у справі № 761/30379/18 визначений порядок виконання ухвали про арешт вагонів від 23 липня 2018 року, зокрема, визначений порядок зберігання речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року у справі № 761/5708/20 скасовано арешт з вагонів, у тому числі з вагонів №№ 52953981, 60607702, що були раніше ввезені ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» у митному режимі тимчасового ввезення.

Митним постом «Куп`янськ-Центральний» Слобожанської митниці Держмитслужби складено на позивача протокол про порушення митних правил від 22 вересня 2020 року № 0835/80700/20.

17 грудня 2020 року відповідачем складено постанову в справі про порушення позивачем митних правил № 0835/80700/20, яка оскаржується позивачем. Згідно зазначеної постанови визнано винним позивача у порушенні частини четвертої ст. 481 Митного кодексу України - у перевищенні більш ніж на 20 діб строку тимчасового ввезення вагонів №№ 52953981, 60607702, накладено штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно з пунктом 20 частини першої ст. 4 Митного кодексу України, митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Відповідно до частини восьмої ст. 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною першою ст. 103 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Попередньо встановлений строк тимчасового ввезення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення за письмовою заявою власника цих товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженої ним особи може бути продовжений відповідним митним органом (частина третя ст. 108 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 112 Митного кодексу України митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у разі конфіскації товарів, транспортних засобів комерційного призначення, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до додаткової митної декларації «ІМ31ДМ» № UA807010/2018/005133 строк тимчасового ввезення вагонів №№ 52953981, 60607702 було продовжено до 13 липня 2018 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року на зазначені вагони було накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 02 березня 2020 року у справі № 761/5708/20 було скасовано арешт з вагонів, у тому числі з вагонів з №№ 52953981, 60607702.

Відповідно до ч. 4 ст. 108 МКУ якщо товари, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України внаслідок накладення на них арешту, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час арешту.

Водночас, згідно частиною другою ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Частиною першою ст. 400 КПК України передбачено, що подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

У разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, у тому числі порядок її виконання (пункт 5 частина п`ята ст. 173 КПК України).

Відповідно до пункту 4 частини шостої ст. 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що ухвала про арешт майна підлягає обов`язковому виконанню та має набрати законної сили. Кожна з цих подій (виконання ухвали та набрання законної сили) відбувається в якісь дати(у). Діючі норми КПК України не передбачають особливих умов набрання законної сили для ухвал про арешт майна, ніж загальні умови, що визначені у частині другій ст. 532 та у частині першій ст. 400 КПК України. Тобто, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Натомість пункт 4 частини шостої ст. 100 КПК України визначає окрему процедуру виконання ухвали про арешт майна вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зокрема, майно, що визнане речовим доказами, вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб передаються за рішенням слідчого судді або суду до АРМА.

Згідно з частиною другою ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» у разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень.

Відповідно до пункту 1 частини другої ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів, а відповідно до частини першої ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. Тобто, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді, суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (арешт майна у визначенні, що надане у ч. 1 ст. 170 КПК України), здійснюється через обов`язковість його виконання (ч. 1 ст. 400 КПК України), зокрема, через встановлені законодавством процедури, у тому числі, що визначені у ч. 6 ст. 100 КПК України та у ч. 2 ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Отже, суд зазначає, що судове обмеження права особи відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном, здійснюється через визначений в ухвалі про арешт майна порядок виконання арешту та через саме виконання процедури арешту слідчим органом, прокурором. Наявність лише ухали про арешт майна без здійснення дій щодо її виконання у спосіб (порядок), зазначений в ухвалі, не забезпечує а ні ціль арешту - збереження такого майна, а ні мету арешту - обмеження особи в користуванні, розпорядженні або відчуженні майном.

Реалізація обмеження особи в праві відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном залежать від властивостей майна або його вартості та здійснюється в кожному окремому випадку у різний спосіб. Арешт майна, тобто позбавлення особи права відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється через процедуру передачі такого майна в управління до АРМА з подальшим зверненням АРМА до державних реєстраторів із заявами щодо обтяження отриманого в управління майна (рухомого або нерухомого) або реалізації відповідного майна.

Як свідчать матеріали справи, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року у справі № 761/27352/18 про арешт вагонів була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили лише з 20 вересня 2018 року, тобто з дати оголошення судом апеляційної інстанції ухвали щодо розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Головчак М. М. від 13 серпня 2018 року у справі № 761/30379/18 був визначений порядок виконання ухвали про арешт вагонів від 23 липня 2018 року слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва шляхом передачі вагонів в управління до АРМА.

Суд зазначає, що дата 13 серпня 2018 року (проголошення ухвали слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва Головчак М. М. від 13 серпня 2018 року у справі № 761/30379/18 щодо передачі вагонів в управління до АРМА) та дата 20 вересня 2018 року (дата набрання законної сили ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року у справі № 761/27352/18) настали пізніше ніж дата - 13 липня 2018 року, до якої підприємству ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» був продовжений митний режим тимчасового ввезення вагонів у митній декларації, а тому датою порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів №№ 52953981, 60607702 є 13 липня 2018 року.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону (постанови Верховного Суду: від 28 квітня 2020 року у справі № 822/973/17; від 15 травня 2020 року у справі № 361/6571/16-а)

Початковим моментом порушення може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином

Суд погоджується з доводами позивача про те, що датою початку порушення митного режиму є 13 липня 2018 року, продовження ж порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів відбулось з 02 березня 2020 року, а саме дати проголошення ухвали слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року у справі № 761/5708/20 про скасування арешту з вагонів.

Матеріали справи свідчать та сторонами не заперечується те, що ТОВ «РЕЙЛТРАНСЛОГІСТІК» до 13 липня 2018 року не була подана для оформлення митним органом належна митна декларація на продовження митного режиму тимчасового ввезення вагонів або на реекспорт вагонів із України.

Вказані обставини свідчать про наявність єдиного триваючого з 13 липня 2018 року порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів, яке з 02 березня 2020 року лише продовжилося.

Дата 13 липня 2018 року, що вказана у митній декларації в якості кінцевої дати, до якої був продовжений митний режим тимчасового ввезення, була встановлена безпосередньо митним органом і митний орган був обізнаний з 13 липня 2018 року про дату початку порушення митного режиму, а саме 13 липня 2018 року.

Згідно з частиною першою ст. 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

В даному випадку шестимісячний строк для накладення відповідачем адміністративного стягнення за порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів на особу, яка допустила таке порушення, обчислювався з 13 липня 2018 року, тобто з дати, коли відповідач став обізнаним про порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів, та закінчився через шість місяців.

Посилання відповідача на дату, з якої ним виявлене правопорушення - 27 липня 2020 року, а саме з дати отримання листа від АРМА, в якому міститься інформація про ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва Сидорова Є. В. від 02 березня 2020 року у справі № 761/5708/20 про скасування арешту з вагонів, судом першої інстанції правильно визнано необґрунтованими, оскільки вказаний лист був відсутній у матеріалах справи станом на час винесення рішення. До того ж у протоколі про порушення митних правил від 22 вересня 2020 року № 0835/80700/20, в якості підстави встановлення правопорушення, відповідач вказав інший лист - лист ТОВ «МАГНЕТІКО» від 22 липня 2020 року за № 2207, який відповідач отримав 28 липня 2020 року.

Відповідно до ст. 491 Митного кодексу України підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю;

3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Згідно із ст. 491 Митного кодекс України лист ТОВ «МАГНЕТІКО» від 22 липня 2020 року № 2207, який надійшов на адресу відповідача 28 липня 2020 року, не може бути підставою для порушення справи про порушення митних правил, а тому відповідач відповідно до частини другої ст. 77 КАС України не довів належним чином ті обставини, на які він посилається у постанові від 17 грудня 2020 року у справі про порушення митних правил №0835/80700/20.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова Слобожанської митниці Держмитслужби від 17 грудня 2020 року у справі про порушення митних правил № 0835/80700/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною четвертою ст. 481 Митного кодексу України підлягає скасуванню з вищевказаних підстав.

При цьому, інші аргументи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

V. Розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, з Слобожанської митниці Держмитслужби на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 192, 210-211, 217, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства, п. 1, 3 ч. 1 ст. 531 Митного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправною і скасування постанови у справі про порушення митних правил задовольнити.

Скасувати постанову Слобожанської митниці Держмитслужби від 17 грудня 2020 року у справі про порушення митних правил № 0835/80700/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною четвертою ст. 481 Митного кодексу України з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 34 000, 00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (, адреса місцезнаходження: вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, Харківська обл., 61003) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у сумі 908, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С. В. Вовк