Справа № 400/3408/21
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2021 р. № 400/3408/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2
до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_3 ,
про:визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення та здійснити донарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року №215 його було звільнено та виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення за станом здоров`я. З метою з`ясування повноти розрахунку при звільненні звернувся до відповідача з проханням надати інформацію та відповідно завірені копії особистих карток грошового забезпечення за весь період проходження ним військової служби. Отримавши зазначені копії карток позивачем було з`ясовано, шо відповідачем при звільнені з ним у неповному розмірі розрахувався по індексації грошового забезпечення. Бездіяльність відповідача щодо не проведення індексації грошового забезпечення є протиправною та не відповідає вимогам законодавства України, оскільки проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Вважаючи, що відповідачем порушено його права звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 21.05.2021 року судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач відзив до суду не надав.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст.262 КАС України, без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Дослідив матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:
Позивач проходив військову службу за контрактом у лавах Національної гвардії України у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 20.09.2019 року №215 позивача було звільнено з військової служби та припинено контракт для взяття на облік направлено до Інгульського РВК м. Миколаєва.

29.11.2020 року на адресу відповідача направлено адвокатський запит №121/К/11/20, щодо вирішення питання повноти розрахунку з позивачем при звільненні.

08.12.2020 року відповідач надав відповідь №3/39/12-2519 в якому надав завірені копії особистих карток грошового забезпечення позивача за 2014-2019 роки та повідомив, що інші картки грошового забезпечення були передані до Центрального архівного відділу Національної гвардії України.

06.12.2020 року позивач звернувся до Центрального архівного відділу Національної гвардії України з проханням надати інформацію та відповідно завірені копії особистих карток грошового забезпечення позивача за весь період проходження ним військової служби та послужного списку.

11.01.2021 року за вих. № 28 Центральним архівним відділом Національної гвардії України надано відповідь та належним чином завірені копії запитуваних документів.

15.03.2021 року позивач через свого представника направив адвокатський запит до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо надання відповідно завіреної копії свого послужного списку.

22.03.2021 року за вих.№630 отримано відповідно завірений послужний список позивача та наказу про його звільнення.

Із отриманих довідок позивачем було встановлено, що відповідач у неповному обсязі розрахувався із ним по грошовому забезпечення при звільнені з військової служби, а саме щодо індексації грошового забезпечення.

Відповідно до карток на грошове забезпечення, послужного списку позивач обіймав різні посади зі зміною свого посадового окладу.

Період проходження військової служби позивачем також підтверджується записами у послужному списку позивача, записами у трудовій книжці, особистими картками на грошове забезпечення, записами у військовому квитку та послужним списком позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за оспорювані періоди, проте позивач не згідний із нарахуванням та розміром виплаченої індексації грошового забезпечення, за деякі періоди відповідачем взагалі не проводилось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку даним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (надалі - Закон № 2011) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (надалі - Закон №1282) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону №1282 індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями статті 4 Закону №1282 визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (101 % до 2016 року).

Статтею 6 Закону №1282 визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17 липня 2003 року №1078 (надалі - Порядок №1078), згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому суд враховує при розгляді даної справи практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.

Таким чином, вказані обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Разом з тим, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 20.09.2019 року №215 припинено контракт з позивачем та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно в повному обсязі не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за періоди 01.01.2003-31.12.2007, 01.01.2008-28.02.2018 рр..

Позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2003 року по 31.12.2007 рік, вважаючи базовим місяцем для обчислення індексації січень 2003 року, за період з 01.01.2008 року по 28.02.2018 рік з урахуванням базового періоду січень 2008 рік задоволенню не підлягають, оскільки повноваження щодо здійснення розрахунку індексації грошового забезпечення у спірних правовідносинах покладається на відповідача. Суд при вирішенні даного спору не може підміняти собою орган, на який покладено обов`язок щодо нарахування та виплати індексації, та здійснювати за відповідача відповідний розрахунок сум індексації, що підлягають виплаті позивачу.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те, що в досліджуваних правовідносинах встановлено, що відповідач в повному обсязі не нараховував та не виплачував за період з 01.01.2003-31.12.2007, 01.01.2008-28.02.2018 позивачу індексацію грошового забезпечення, та приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вирішив визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не донарахування та не виплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивача та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести позивачу нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2003-31.12.2007, 01.01.2008-28.02.2018 рр..

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат у справі 400/3408/21 відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність до Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2003 року - 31.12.2007 року, 01.01.2008 року - 28.02.2018 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2003 року - 31.12.2007 року, 01.01.2008 року - 28.02.2018 року.

4. В задоволені вимоги про встановлення базових місяців відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар