Справа № 420/6349/21
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6349/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 23.02.2019 року по 12.04.2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2018 № 606, був звільнений з військової служби та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2019 № 70 був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року у справі № 420/3787/20, адміністративний позовні вимоги позивача задоволено. Під час розгляду справи суд встановив, що військова частина НОМЕР_1 з січня 2016 року по лютий 2018 року перебувала на балансі військової частини НОМЕР_2 , тому суд зобов`язав саме військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити належну позивачу індексацію грошового забезпечення з січня 2016 року по лютий 2018 року включно. На момент звільнення позивача з військової служби, військова частина НОМЕР_1 вже вела своє фінансове господарство самостійно і не перебувала на фінансовому забезпеченні в військовій частині НОМЕР_2 . Тому, саме, військова частина НОМЕР_1 , яка проводила з позивачем розрахунок при звільненні є відповідачем за позовом. При розгляді справи № 420/3787/20, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 22.03.2019 по день фактичного розрахунку, є передчасними. Разом з тим, позивач зазначає, що висновок суду не позбавляє його права звернутися до суду з позовом про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після виконання відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року у справі № 420/3787/20. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року у справі № 420/3787/20, відповідачем - позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення, що підтверджується випискою по картковому рахунку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.04.2021 року. Тобто, остаточний розрахунок з позивачем, відповідач провів не в день його звільнення 22.03.2019 року, а лише 12.04.2021 року.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

24.05.2021 року від представника відповідача, ВЧ НОМЕР_1 , надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який відповідач зазначає, що не можливо ототожнювати військову службу та трудові відносини, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Ухвалою суду від 14.06.2021 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії в якості другого відповідача - військову частину НОМЕР_2 . Розпочато розгляд справи спочатку.

20.07.2021 року від представника відповідача ВЧ НОМЕР_2 надійшов відзив на адміністративний позов, згідно з яким з 01.11.2017 року ВЧ НОМЕР_1 знята з фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_2 . ВЧ НОМЕР_2 зазначає, що жодних рішень про звільнення позивача не приймала, розрахунків при звільненні з позивачем не проводила, а отже, не може нести ніяку відповідальність за проведення з позивачем розрахунку при звільненні.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2018 № 606, позивач був звільнений з військової служби та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2019 № 70 був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року у справі № 420/3787/20, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 встановити ОСОБА_1 місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) з січня 2016 року по лютий 2018 року, лише січень 2008 року.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з січня 2016 року по лютий 2018 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з січня 2016 року по лютий 2018 року включно, вважаючи місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) лише січень 2008 року

В решті позовних вимог відмовлено

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/3787/20, ОСОБА_1 12.04.2021 року нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Вказані нормативно-правові акти не визначають підстави та порядок відшкодування військовослужбовцям за затримку виплати належних сум грошового забезпечення, у зв`язку із чим в таких випадках мають застосовуватися норми трудового законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд наголошує, що стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Як встановлено судом, позивача 22.03.2019 року було звільнено з військової служби та проведено з ним розрахунок при звільненні.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не виплачена належна йому сума індексації в день звільнення, вимога позивача про зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є такою, що належить до задоволення, проте, оскільки позивач звільнений з військової служби з 22.03.2019 року, то й період за який має бути нарахований та виплачений середній заробіток становить з 22.03.2019 року по 12.04.2021 року, а не з 23.02.2019 року по 12.04.2021 року, як зазначає позивач у прохальній частині позову.

При цьому, суд зазначає, що нарахування та виплата на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні має бути здійснена ВЧ НОМЕР_1 , яка з 01.11.2017 року не перебуває на фінансовому забезпеченні у ВЧ НОМЕР_2 та протиправність бездіяльності якої щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з січня 2016 року по лютий 2018 року встановлена рішення суду у справі № 420/3787/20.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 205, 243, 245, 246, 250, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 22.03.2019 року по 12.04.2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 22.07.2021 року.

Суддя Н.В. Бжассо