Справа № 520/14309/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 липня 2021 р.Справа № 520/14309/19
Суддя Другого апеляційного адміністративного суду Жигилій С.П., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Ральченка І.М. по справі 520/14309/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУТОК"

до Мереф`янської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Другого апеляційного адміністративного суду перебуває справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року по справі № 520/14309/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУТОК" до Мереф`янської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2021 року визначено склад колегії суддів для розгляду справи 520/14309/19: головуючий суддя - Ральченко І.М., судді - Чалий І.С., Катунов В.В.

До Другого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді-доповідача Ральченка І.М. з метою уникнення упередженості та втрати об`єктивності суддею Ральченко І.М. під час розгляду та винесенні рішення по справі №520/14309/19.

В обґрунтування заяви про відвід зазначено, що помічник судді Ральченко І.М. - Антонова О.О. є мешканкою міста Мерефа, знайома та проводить дозвілля із деякими посадовими особами Мереф`янської міської ради керівного рівня, що вказує на наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості та необ`єктивності судді.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ральченка І. М. по справі № 520/14309/19 визнано необґрунтованою. Передано справу для вирішення питання про відвід судді у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 40 КАС України.

За правилами частини 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до частини 8 статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Частиною одинадцятою вказаної статті визначено, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Матеріали справи та заяву про відвід отримано 22.07.2021 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Ральченка І.М. необхідно зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з ч.3 ст.39 Кодексу адміністративного судочинства України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Слід зазначити, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Ця норма узгоджується зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення Європейського Суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі "Мироненко і Мартенко проти України", заява № 4785/02 та рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11).

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Отже, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Тобто, відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді Ральченка І.М. у результаті розгляду цієї справи, або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів у їх неупередженості, з доводів заяви про відвід не вбачається.

Окрім цього, заява про відвід не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь судді Другого апеляційного адміністративного суду Ральченка І.М. у розгляді цієї справи відповідно до ст. 36 та 37 КАС України, оскільки заява містить лише припущення про існування відповідних обставин та не має підтверджень належних доказів.

Посилання заявника на наявність об`єктивних підстав для недовіри судді Ральченко І.М. не знайшло свого підтвердження під час розгляду заяви про відвід.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені підстави для відводу судді Ральченка І.М. є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, оскільки підстави для відводу судді Ральченка І.М. необґрунтовані та не доведені, заява ОСОБА_1 про відвід судді-доповідачу Ральченко І.М. у справі 520/14309/19 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Ральченка І.М. по справі №520/14309/19- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)Жигилій С.П.