Справа № 520/7408/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року № 520/7408/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» ( пров. Райрадівський, 1, м. Харків, 61125, ) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» () звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Слобожанської митниці Держмитслужби від 11.02.2021 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати спеціального мита на загальну суму 208 126,75 грн. та від 11.02.2021 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 41 625,34 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваними рішеннями відповідача, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Позивач вказує, що він діяв на підставі та в межах приписів чинного законодавства, та вважає, що дій які б були підставою для донарахування митних платежів не вчинив, оскільки при митному оформленні імпортованого товару позивач сплатив всі належні до сплати митні платежі. Позивач вважає, що висновки відповідача, щодо наявності підстав про донарахування платежів зі сплати спеціального мита, податку на додану вартість та штрафних санкцій є необґрунтованими.

По справі було відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Слобожанської митниці Держмитслужби від 26.04.2021 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати спеціального мита на загальну суму 189 206,14 грн. та від 11.02.2021 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 41 625,34 гривень.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року заяву позивача задоволено, запропоновано відповідачу надати відзив у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали.

Відповідач проти позову заперечував, надав до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідач діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством, прийнявши рішення про донарахування податкових зобов`язань.

Ознайомившись із відзивом на адміністративний позов позивач подав до суду відповідь на відзив на адміністративний позов та пояснення на заперечення відповідача, підтримавши свою правову позицію, викладену в позовній заяві та просив суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Суд, вивчивши доводи позову, відзиву на позов та відповіді на відзив, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 17.09.2020 року Позивач подав до митного оформлення Слобожанською митницею Держмитслужби, митну декларацію № UA 807170/2020/047602 у звичайному порядку. У відповідь посадовою особою митного органу було надано запит b01109fc-c8fc-4a40-9470-7b79d84c847d про необхідність прибути для відібрання проб. 18.09.2020 року було складено акт № 139 про відібрання проб товарів. За результатами експертизи видано висновок № 149 від 23.09.2020 року, в якому зазначено, що імпортований товар являється полівінілхлоридом суспензійним та може класифікуватися за кодом 3904 10 00 00 згідно з УКТЗЕД, країна походження Угорщина.

18.09.2020 року було подано тимчасову митну декларацію № UA807170/2020/048077, в якій зазначено код товару 390410000 згідно УКТЗЕД без попереднього спеціального мита у розмірі 18 %. Однак, митним органом згідно картки відмови № UA807170/2020/01034 від 18.09.2020 року, відмовлено в митному оформленні та випуску товару за такою тимчасовою декларацією. Серед підстав відмови зазначено необхідність виконання норм чинного законодавства, зокрема, статті 256, ч.3 статті 260 Митного кодексу України, п. 29 Положення про митні декларації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 450 (зі змінами).

21.09.2020 року, Позивач подав до митного оформлення митну декларацію № UA 807170/2020/048229 (друга партія товару) у звичайному порядку. У відповідь посадовою особою митного органу було надано запит 8576d3d5-d4df-4fe1-9f8f-ab9f159bf930 про необхідність прибути для відібрання проб. 21.09.2020 року було складено акт № 142 про відібрання проб товарів, в якому зазначено, що імпортований товар являється полівінілхлоридом суспензійним та може класифікуватися за кодом 3904 10 00 00 згідно з УКТЗЕД, країна походження Угорщина.

21.09.2020 року Позивач подав тимчасові митні декларації типу ІМ40ТН № UA 807170/2020/048492 та № UA 807170/2020/048488, за якими імпортований товар було випущено відповідно до заявленого митного режиму, а раніше подані декларації у звичайному режимі відкликав.

24.09.2020 року Позивач до тимчасової митної декларації типу ІМ40ТН № UA 807170/2020/048492 від 21.09.2020 року подав додаткову митну декларацію типу ІМ40ДТ № UA 807170/2020/049248. 30.09.2020 року Позивач до тимчасової митної декларації типу ІМ40ТН № UA 807170/2020/048488 від 21.09.2020 року подав додаткову митну декларацію типу ІМ40ДТ № UA 807170/2020/050546.

22.06.2020 року Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі прийнято рішення № СП 451/2020/4411-03 «Про застосування попередніх спеціальних заходів щодо імпорту в Україну полімерних матеріалів незалежно від країни походження та експорту».

На дату подачі тимчасових митних декларацій типу ІМ40ТН № UA 807170/2020/048492 від 21.09.2020 року та № UA 807170/2020/048488 від 21.09.2020 року дію вищевказаного рішення № 451 було зупинено на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2020 року по справі № 640/12153/20.

22.09.2020 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 640/12153/20 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2020 року було скасовано.

На підставі наказу № 9 від 12.01.2021 року, відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання вимог митного законодавства в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності та повноти нарахування та сплати митних платежів за тимчасовими митними деклараціями типу ІМ40ТН № UA 807170/2020/048492 від 21.09.2020 року та № UA 807170/2020/048488 від 21.09.2020 року та додатковими до них типу ІМ40ДТ від 24.09.2020 року № UA 807170/2020/049248 та від 30.09.2020 року № UA 807170/2020/050546.

За результатами перевірки відповідачем було складено Акт № 2/21/7.14-19/32335155 від 27.01.2021 року (надалі Акт перевірки). Скориставшись правом, передбаченим законом, позивач подав заперечення № 37 від 03.02.2021 року, в яких виклав свої доводи щодо необґрунтованості результатів перевірки.

На підставі складеного Акту перевірки Відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення № від 11.02.2021 року та № від 11.02.2021 року, якими збільшено податкові зобов`язання зі сплати спеціального мита на суму 189 206,14 грн., штрафні санкції 18 920,61 грн. та податку на додану вартість на суму 37 841,22 грн., на яку нараховані штрафні санкції 10 % 3 784,12 грн.

25.02.2021 року позивач направив до Державної митної служби України скаргу № 74 від 25.02.2021 року, в якій вказав підстави з яких не погоджується із прийнятими податковими-повідомленнями рішеннями.

Державна митна служба України прийняла рішення про результати розгляду скарги № 08-1/10-06/13/4278 від 22.04.2021 року, в якому частково задовольнила скаргу та скасувала штрафні санкції за податковим повідомленням-рішення № від 11.02.2021 року, а сума податкових зобов`язань визначених у цьому рішенні залишили незмінною. У зв`язку з цим, ППР від 11.02.2021 № буде вважатися відкликаним з моменту отримання скорегованого податкового повідомлення рішення.

28.04.2021 року позивачем отримано податкове повідомлення-рішення Слобожанської митниці Держмитслужби № 9 від 26.04.2021 року із зменшеною сумою грошового зобов`язання на суму штрафних санкцій у розмір 18 920,61 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 246 Митного кодексу України передбачено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

За приписами ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 260 Митного кодексу України якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати митному органу тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Оформлення митним органом тимчасової митної декларації є випуском товарів у заявлений митний режим. Якщо під час митного оформлення товарів митним органом бралися проби (зразки) цих товарів для проведення їх дослідження (аналізу, експертизи), випуск таких товарів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізу, експертиз), якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, може бути здійснений митним органом за тимчасовою митною декларацією у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 29 Положення про митні декларації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.05.2012 року № 450 згідно з яким, якщо в рамках процедур митного контролю та оформлення товарів, ввезених на митну територію України, за поданою митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа посадовою особою митного органу відбиралися проби (зразки) товарів, за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи декларування таких товарів може бути здійснено з використанням тимчасової митної декларації. Випуск таких товарів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізу, експертиз) здійснюється митним органом за таких умов:

- товари не підпадають під дію встановлених законодавством заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України відповідно до частини двадцять першої статті 356 Митного кодексу України;

- усі митні платежі, що можуть підлягати сплаті під час поміщення товарів у митний режим, сплачені за найбільшими ставками з тих, під які може підпадати товар, відповідно до частини третьої статті 260 Митного кодексу України, без урахування податкових пільг у разі, коли результати досліджень можуть вплинути на застосування таких пільг;

- якщо митним органом не визнано заявленої митної вартості товарів згідно із частиною третьою статті 54 Митного кодексу України, митному органу надається відповідно до розділу X Митного кодексу України забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою виходячи з найбільшої величини вартості таких товарів, час імпорту яких в Україну збігається з часом імпорту задекларованих товарів або є максимально наближеним до нього, що визначається митним органом на підставі наявних відомостей відповідно до статті 308 Митного кодексу України.

Положення ч. 1 ст. 270 Митного кодексу України встановлено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту", "Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту", "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну", окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.

Відповідно до ст. 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Частиною 9 ст. 280 Митного кодексу України визначено, що особливі види мита нараховуються за ставками, встановленими рішеннями Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про застосування антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, відповідно до законів України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту", "Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту", "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну".

Згідно ч. 1 ст. 293 Митного кодексу України особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов`язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом.

Приписами ч. 1 ст. 295 Митного кодексу України передбачено, що митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи.

Положеннями ч. 1 ст. 297 Митного кодексу України визначено, що у разі ввезення товарів на митну територію України суми митних платежів, нараховані декларантом (уповноваженою ним особою) або митним органом, підлягають сплаті до Державного бюджету України платником податків до або на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення, крім випадків, якщо відповідно до цього Кодексу товари ввозяться на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами або випускаються у відповідний митний режим за спрощеною декларацією в межах спеціальних спрощень, наданих підприємству, яке отримало авторизацію АЕО-С.

Частиною 3 ст. 260 Митного кодексу України визначено, що для випуску товарів відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 3-1 цього Кодексу, заходи тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, чинні на дату прийняття митним органом тимчасової митної декларації для оформлення. Якщо декларант не володіє точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, для нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією застосовується найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що в межах норм Митного кодексу України позивач мав право подати тимчасові митні декларації, які відповідач прийняв та оформив.

Як вбачається із тимчасових митних декларацій від 21.09.2020 року типу ІМ40ТН № UA 807170/2020/048492, № UA 807170/2020/048488, та підтверджується відміткою митного органу, проставленою на цих деклараціях, Позивач сплатив заходи тарифного та нетарифного регулювання, чинні на дату прийняття митним органом тимчасових митних декларацій.

Судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2020 року по справі № 640/12153/20 дію рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі № СП 451/2020/4411-03 «Про застосування попередніх спеціальних заходів щодо імпорту в Україну полімерних матеріалів незалежно від країни походження та експорту» було зупинено. Тимчасові митні декларації типу ІМ40ТН № UA 807170/2020/048492 та № UA 807170/2020/048488 було подано 21.09.2020 року, тобто в період зупинення рішення Міжвідомчої комісії.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 260 Митного кодексу України, слід прийти до висновку, що сплата Позивачем заходів тарифного та нетарифного регулювання чинних на дату прийняття митним органом тимчасових митних декларацій без нарахування попереднього спеціального мита у розмірі 18 % відповідає вимогам Митного кодексу України. Як вдається встановити із відзиву на адміністративний позов та заперечення на відповідь на відзив, відповідач не наводив аргументів, що такі дії позивача суперечать вимогам чинного законодавства.

В обґрунтування своєї позиції Відповідач посилається на обов`язок Позивача сплатити спеціальне мито в момент подачі додаткових декларацій типу ІМ40ДТ від 24.09.2020 року № UA 807170/2020/049248 та від 30.09.2020 року № UA 807170/2020/050546, у зв`язку із тим, що при подачі тимчасових митних декларацій типу ІМ40ТН № UA 807170/2020/048492 та № UA 807170/2020/048488 від 21.09.2020 року в таких деклараціях було зазначено код товару згідно УКТЗЕД , що впливає на зміну точних відомостей про товар. Відповідач стверджує, що оскільки завершенням митного оформлення при подачі тимчасових митних декларацій вважається подача додаткових декларацій, які повинні містити точні відомості про товар, а отже і про код товару, то зазначення коду товару в додаткових митних деклараціях, який відрізняється від коду, що заявлений в тимчасових митних деклараціях, призводить до зміни ставок мита. Відповідач також зазначив, що на момент подачі тимчасових митних декларацій, ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2020 року по справі № 640/12153/20 була скасована постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 640/12153/20 від 22.09.2020 року.

Суд, дослідивши обставини справи, не може погодитися із таким твердженням, в силу приписів ч. 3 ст.260 Митного кодексу України.

Дослідивши митні декларації, як доказ, останні не містять розбіжностей в описі товару та його характеристиках, крім коду товару, який в тимчасових митних декларацій типу ІМ40ТН № UA 807170/2020/048492 та № UA 807170/2020/048488 від 21.09.2020 року відрізняється від коду товару, зазначеного в додаткових деклараціях типу ІМ40ДТ від 24.09.2020 року № UA 807170/2020/049248 та від 30.09.2020 року № UA 807170/2020/050546.

У відповіді на відзив позивач зазначав, що такі відмінності виникли, у зв`язку із тим, що випуск товарів у вільний обіг за тимчасовою митною декларацією може бути здійснено за умови якщо усі митні платежі, що можуть підлягати сплаті під час поміщення товарів у митний режим, сплачені за найбільшими ставками з тих, під які може підпадати товар, відповідно до частини третьої статті 260 Митного кодексу України, без урахування податкових пільг у разі, коли результати досліджень можуть вплинути на застосування таких пільг. (п. 29 Положення про митні декларації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.05.2012 року № 450 та ч. 3 ст.260 Митного кодексу України)

Судом встановлено, що відповідно до Митного тарифу, встановленого Законом України «Про митний тариф» від 04.06.2020 року № 674-IX, чинного на дату митного оформлення тимчасових та додаткових декларацій, товарна підгрупа 3904 Полімери вінілхлориду або інших галогенованих олефінів у первинних формах містила найвищу ставку мита 5 % за кодом 3904 21 00 00 (код який вказано в тимчасових митних деклараціях), а код товару згідно УКТЗЕД, який зазначений в додаткових митних деклараціях на момент подачі тимчасових митних декларацій, передбачав ставку мита 0%.

Суд відхиляє доводи відповідача, що митні декларації № UA 807170/2020/047602 від 17.09.2021 року, № UA 807170/2020/048229 від 21.09.2021 року, що подавалися в звичайному порядку і відкликані позивачем самостійно, тимчасова митна декларація № UA807170/2020/048077 від 18.09.2021 року, за якою була винесена картка відмови № UA807170/2020/01034 від 18.09.2020 року не мають юридичного значення.

Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно базуватися на повному, всебічному з`ясуванні всіх обставин справи.

Як вбачається із Акту перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідачем в ході перевірки встановлено порушення ст. 278, ч. 9 ст. 280, ч. 1 ст. 293, ч. 1 ст. 295 Митного кодексу. З аналізу змісту даних статей слід зробити висновок, що положення цих статей визначають момент виникнення зобов`язання, порядок встановлення особливих видів мита, особу на яку покладено обов`язок сплати митних платежів та особу на яку покладено обов`язок по нарахуванню митних платежів, але не передбачають обов`язку про сплату митних платежів на дату подачі додаткових митних декларацій, на що звертає увагу відповідач у своєму відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

З аналізу ч. 1 ст. 260 Митного кодексу України вбачається, що після подачі тимчасової митної декларації у декларанта виникає зобов`язання подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

За приписами ч. 1 ст. 261 Митного кодексу України у разі подання відповідно до статей 259-260-1 цього Кодексу попередньої, тимчасової, спрощеної або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати митному органу додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою, спрощеною або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Враховуючи означене, суд приходить до висновку, що положеннями статей 259-261 Митного кодексу України регламентовано порядок подачі певних видів митних декларацій, які подаються при митному оформленні.

Системний аналіз цих положень дозволяє зробити висновок, що в окремих випадках при подачі певного виду митної декларації встановлено окремі правила. Частини 1-3 ст. 260 Митного кодексу України регламентують порядок подачі та випуску товару за тимчасовою митною декларацією після якої обов`язково впродовж 45 календарних днів повинно бути подано додаткову митну декларацію. При цьому, ч. 3 ст. 260 Митного кодексу України передбачено сплату митних платежів саме на момент подачі тимчасових митних декларацій і виключень в ст. 261 Митного кодексу України не передбачено. Водночас, суд звертає увагу, що за приписами ч. 6 ст. 260 Митного кодексу України заходи тарифного та нетарифного регулювання сплачуються на момент подачі додаткових митних декларацій, якщо попередньо оформлялися періодична митна декларації або після оформлення попередньої митної декларації змінюються заходи нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, для випуску товарів декларантом або уповноваженою ним особою подається додаткова декларація (ч. 13 ст. 259 Митного кодексу України).

Отже, виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що Митним кодексом України регламентовано випадки, коли митні платежі сплачуються на момент подачі саме додаткових декларацій, до яких тимчасові декларації не віднесено. Такий висновок суду спростовує доводи відповідача про обов`язок Позивача сплатити попереднє спеціальне мито на момент подачі додаткових митних декларацій.

Крім того, суд враховує, що 23.04.2021 року Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі прийняла рішення № СП-492/2021/4411-03 «Про повернення сум сплаченого попереднього спеціального мита щодо імпорту в Україну полімерних матеріалів незалежно від країни походження та експорту», яке набрало сили 27.04.2021 року.

Зазначене дає підстави зробити висновок, що зобов`язання позивача сплатити попереднє спеціальне мито буде суперечити принципу належного урядування та верховенства права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини", та "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії").

Крім того, статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Вказаний принцип верховенство права проголошено, як одним із основних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Щодо підстав проведення перевірки, на які сторони звертають увагу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Згідно пункту 4.9.2 Наказу міністерства фінансів № 631 від 30.05.2012 року «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» при завершенні митних формальностей за митною декларацією митним органом здійснюється перевірка правильності нарахування митних та інших платежів, правильності заповнення граф 47 та BМД, контроль і облік векселів.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 264 Митного кодексу України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації.

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

При виявленні відсутності необхідних відомостей, реквізитів в митній декларації, порушення інших вимог подання та оформлення, митний орган відмовляє в прийнятті та митному оформленні митних декларацій (ч. 11 ст. 264 МК України).

Пунктами 1, 7 ч. 1 ст. 336 Митного кодексу України, зокрема, передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом: перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України; проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

Частина 1 ст. 345 Митного кодексу України визначає, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Відповідно до положень ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що митний орган має право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних невиїзних перевірок. Разом з тим, суд звертає увагу, що першочерговим заходом контролю, в порівнянні з проведення перевірки після митного оформлення, є перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 Митного кодексу України надаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України. Аналіз ст. 264 Митного Кодексу України дозволяє зробити висновок, що митний орган в момент отримання митної декларації для оформлення повинен встановити відповідність зазначених в ній даних, вимогам чинного законодавства.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позапланова перевірка може проводитися якщо при аналізі митної декларації виявлено ознаки порушення, тобто повинні бути обґрунтовані підстави вважати, що на момент подачі та митного оформлення певні обставини приховані декларантом або заявлено неправдиві відомості чи існує неправильне застосування законодавства у сфері митної справи декларантом чи уповноваженою ним особою.

Подібного висновку дійшов і Верховний суд у своїй постанові від 12 лютого 2020 року при розгляді справи № 808/1236/16 (провадження № К/9901/18937/18) та у постанові від 29.01.2021 року при розгляді справи №823/2639/13-а. Зокрема, Верховним судом зазначено, що здійснення митного контролю після завершення митного оформлення можливе за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. Тобто, приписи законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

За приписами ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає доводи Відповідача про наявність підстав для застосування штрафних санкцій та донарахування податку на додану вартість необґрунтованими.

Податковим правопорушенням, у відповідності із п. 109.1 ст. 109 ПK України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

З огляду на зазначену норму, суд приходить до висновку, що для визнання дій або бездіяльності порушенням, необхідно щоб вони були винними та протиправними.

Однак Відповідачем не наведено аргументів, що на момент подачі додаткових декларацій Позивач був зобов`язаний здійснити сплату спеціального попереднього мита у розмірі 18%, а отже не доведено і вчинення порушення за яке застосовуються штрафні санкції.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України нарахування штрафних санкцій у розмірі 10 % пов`язується із вчиненням діянь, які зумовили донарахування контролюючим органом податкових зобов`язань, однак Відповідачем не обґрунтовано, що дії Позивача спричинили донарахування. Як було встановлено судом, чинним законодавством не передбачено сплати мита за ставками які діяли на момент подачі додаткової митної декларації, якщо такій декларації передувала тимчасова.

Отже, суд приходить до висновку, що штрафні санкції, нараховані Відповідачем на підставі податкового повідомлення-рішення № від 11.02.2021 року, у розмірі 3 784,12 безпідставні, оскільки вчинення порушення не доведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних рішень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» (пров. Райрадівський, 1 м. Харків, 61125, ) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Слобожанської митниці Держмитслужби від 26.04.2021 № 9 про збільшення грошового зобов`язання зі сплати спеціального мита у розмірі 189 206,14 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.02.2021 № про збільшення грошового зобов`язання зі сплати ПДВ у розмірі 37 841,22 грн та нарахування штрафних санкцій у розмірі 3 784,12 гривні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16Б, м. Харків ,61003, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» (пров. Райрадівський, 1 м. Харків, 61125, ) сплачену суму судового збору в розмірі 3 740,88 гривень (три тисячі сімсот сорок гривень 88 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Заічко О.В.