Справа № 200/20497/14-а
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання неправомірними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 13 травня 2020 року просить:
- визнати неправомірними та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради №223/53 від 18.06.2014 року і № 318/56 від 29.10.2014 року;
- визнати неправомірними та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради №97/60 від 27.08.2010 року, № 133/42 від 30.10.2013 року;
- визнати неправомірними та скасувати рішення Дніпровської міської ради № 133/67 від 30.09.2015 року, № 73/12 від 27.07.2016 року;
- зобов`язати Дніпровську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 13.11.2014 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 200/2746/13-ц дізналась про ухвалене Дніпропетровською міською радою рішення № 223/53 від 18.06.2014р., яким відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Вказує, що разом із заявою були подані відповідні додатки з графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, проте відповідачем не було повідомлено про те, яких документів не вистачає та як їх отримати. Також вказує, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.04.2012 року у справі № 2а-596/11 встановлено, що спірні земельні ділянки в районі АДРЕСА_1 не входять до складу земель, наданих ПАТ Дніпровський машинобудівний завод, проте відповідачем не взято до уваги встановлені обставини, отже вимога відповідача зазначена в рішенні Дніпропетровської міської ради № 318/56 від 29.10.2014р. надати нотаріально завірену згоду землекористувача є протиправною. Оскільки такі рішення, на думку позивача, спрямовані на перешкоджання права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою та є протиправними, тому звернулась з даним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 року ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.10.2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 26.03.2020 року прийнято до провадження дану справу, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання неправомірними рішень та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково:

- визнано неправомірними та скасовані рішення Дніпропетровської міської ради №223/53 від 18.06.2014 року і №318/56 від 29.10.2014 року;

- зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.04.2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання неправомірними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії залишено без змін

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/20497/14-а скасовано; справу № 200/20497/14-а направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

На виконання п.1 ст.37 Кодексу адміністративного судочинства України щодо недопустимості повторної участі судді Юркова Е.О., за результатами повторного автоматизованого розподілу справи, 18.02.2021 року адміністративна справа №200/20497/14-а передана на розгляд судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Вроні О.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 року прийнято справу до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 23.03.2021 року.

В підготовче засідання, призначене на 23.03.2021 року, з`явились позивач та представник відповідача. Для надання часу для подання додаткових документів, судом відкладено розгляд справи до 20.04.2021 року.

30.03.2021 року позивачем подані пояснення до позовної заяви, в яких зазначила, що на момент прийняття рішень міської ради №133/42 від 30.10.2013р., №9133/67 від 30.09.2015р., №973/12 від 27.07.2016р. вже існувало рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2012р. по справі 2а-596/11, яким було встановлено, що земельні ділянки в районі АДРЕСА_1 не входять до складу земель, наданих ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод» (стара назва - ВО» Дніпровський машинобудівний завод ім. Леніна»), Але відповідач ігнорував зазначене рішення і продовжував в своїх рішеннях по земельних питаннях, що стосувались території, прилеглої до АДРЕСА_1 , стверджувати, що вона знаходиться в користуванні ВО «Дніпровський машинобудівний завод ім. Леніна». Те, що зазначене судове рішення стосується саме території, на якій розташовані земельні ділянки, що були передані у власність рішеннями міської ради №97/60 від 27.08.2010р., №9133/42 від 30.10.2013р., №9133/67 від 30.09.2015р. і №73/12 від 27.07.2016р., витікає із того, що ці земельні ділянки накладаються на земельну ділянку в районі АДРЕСА_1 , яка зазначена в клопотанні позивача. Таким чином, виходячи із судового рішення від 27.04.2012р., вимога нотаріально завіреної згоди землекористувача для зазначених ділянок є незаконною. І відповідач не пред`являв такі вимоги до інших громадян, яким надав у власність земельні ділянки, що перекривають запитувану позивачем земельну ділянку, оскільки не надав до суду нотаріально завірених згод землекористувача. Рішення №133/67 від 30.09.2015р. і №73/12 від 27.07.2016р. приймались вже після відмови позивачу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою рішеннями № 223/53 від 18.06.2014 і №318/56 від 29.10.2014р., які суд визнав незаконними і скасував рішенням 06.10.2020р. Зі змісту рішення №73/12 від 27.07.2016р. вбачається, що земельна ділянка з кадастровим N90158 надана у власність із земель, раніше наданих у користування ВО «Дніпровський машинобудівний завод ім. Леніна». Тобто, в рішенні про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме в рішенні N9133/67 від 30.09.2015р. обов`язково має бути зазначено про розгляд нотаріально завіреної згоди, але про це в ньому не вказано.

В підготовче засідання, призначене на 20.04.2021 року, з`явилась представник відповідача. Позивач в підготовче засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи до 25.05.2021 року.

26.04.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування позиції зазначив, що питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою розглянуто Дніпровською міською радою та прийнято рішення № 318/56 від 29.10.2014 року, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Дніпровську міську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром АДРЕСА_1 , місце розташування якої позначені в доданих графічних матеріалах, задоволенню не підлягають.

В підготовче засідання, призначене на 25.05.2021 року, з`явились позивач та представник відповідача. Судом закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 22.06.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні, призначеному на 22.06.2021 року, судом ухвалено здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 01 квітня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 разом з графічними матеріалами.

Проте, Дніпропетровською міською радою не було прийнято жодного рішення, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2013 року у справі № 200/2746/13-ц, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року, позовні вимоги задоволено; визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 01 квітня 2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 ; зобов`язано Дніпропетровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01 квітня 2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 223/53 від 18.06.2014 року, прийнятим на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2014 року за виконавчим листом № 200/2746/13-а, виданим 04.10.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, щодо зобов`язання Дніпропетровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.04.2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в районі АДРЕСА_1 , враховуючи постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2013 року по справі №200/2746/13-ц, відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в районі АДРЕСА_1 , у зв`язку з ненаданням до клопотання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки документів та матеріалів із землеустрою, визначених ст. 123 Земельного кодексу України, та п. 2.2.2 Порядку оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки у м. Дніпропетровську, затвердженого рішенням міської ради від 25.12.2013 № 175/45.

Також, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2013 року у справі № 200/5976/13-ц зобов`язано Дніпропетровську міську раду протягом одного місяця після набрання рішенням законної сили розглянути питання про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно її заяви від 01.04.2010 року.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2014 року стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 229,40 грн.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року вирішено в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2013 року в частині зобов`язання Дніпропетровську міську раду протягом одного місяця після набрання рішенням законної сили розглянути питання про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно її заяви від 01.04.2010 року скасовано; в решті рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2013 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року залишено без змін.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2014 року за виконавчим листом № 200/5976/13-ц, виданим 16.06.2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, щодо зобов`язання Дніпропетровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.04.2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в районі АДРЕСА_1 , рішенням Дніпропетровської міської ради № 318/56 від 29.10.2014 року відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в районі АДРЕСА_1 , у зв`язку з ненаданням до клопотання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки документів та матеріалів із землеустрою, визначених ст.ст. 118, 123 Земельного кодексу України, а саме письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально.

Рішенням № 133/42 від 30.10.2013 року, зокрема вилучено у ВАТ Дніпропетровський машинобудівний завод земельні ділянки у районі АДРЕСА_1 ; затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у районі АДРЕСА_1 та передано у власність 28 громадянам.

Рішенням № 318/56 від 29.10.2014 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в районі АДРЕСА_1 . Вказане рішення прийнято на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2014 року за виконавчим листом № 200/5976/13-ц, виданим 16.06.2014 рокум Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська.

Рішенням № 223/53 від 18.06.2014 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в районі АДРЕСА_1 . Вказане рішення прийнято на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2014 року за виконавчим листом № 200/2746/13-а, виданим 04.10.2013 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська.

Рішеннями Дніпропетровської міської ради №97/60 від 27.08.2010 року та №133/67 від 30.09.2015 року надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпропетровську (в кількості 110 осіб та 83 особи) відповідно.

Рішенням №73/12 від 27.07.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано земельну ділянку площею 0,0863 га (кадастровий номер :02:102:0158) у власність гр. ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернулась до суду з позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами частини першої статті 35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з пунктом г частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 4 статті 122 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що відмова Дніпропетровської міської ради у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в районі АДРЕСА_1 , викладена в рішенні № 223/53 від 18.06.2014 року, вмотивована тим, що позивач не надав до клопотання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки документів та матеріалів із землеустрою, визначених ст. 123 Земельного кодексу України, та п. 2.2.2 Порядку оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки у м. Дніпропетровську, затвердженого рішенням міської ради від 25.12.2013 № 175/45.

Відповідно до частини 2 статті 123 Земельного кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин), особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 25.12.2013 року № 175/45 затверджено Порядок дій з оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки у м.Дніпропетровську (далі - Порядок № 175/45), а також загальні положення і механізм розгляду Дніпропетровською міською радою та її виконавчими органами, державними органами, які безпосередньо задіяні в процесах розгляду, погодження та затвердження документації із землеустрою, оформлення прав на землю, розгляді питань щодо надання у постійне користування, передачі в оренду та у власність земельних ділянок з земель комунальної власності, оформлення права користування землею та посвідчення права власності на землю на підставі прийнятих міською радою рішень.

Пункт 2.2.2 Порядку № 175/45 передбачає, що особа, зацікавлена в отриманні земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, звертається до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою через приймальню Дніпропетровської міської ради.

У клопотанні зазначається орієнтовна площа земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки додаються засвідчені у встановленому порядку копії:

- установчих документів юридичної особи, фізичної особи-підприємця, паспорта фізичної особи або паспортів фізичних осіб (у випадку, якщо об`єкт нерухомості належить кільком особам);

- витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

- довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій (форма, затверджена наказом Держкомстату України від 12.06.2007 № 164);

- довідки про присвоєння податкового номера фізичної особи;

- правовстановлюючих документів, що свідчать про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (у разі наявності на ділянці об`єктів нерухомого майна);

- технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна (у разі наявності на ділянці об`єктів нерухомого майна);

- письмової згоди попереднього землекористувача, засвідченої нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки);

- довіреність, на підставі якої інтереси заявника представляє його уповноважена особа, або її копія, засвідчена у встановленому порядку (якщо клопотання подається представником).

Пакет документів і матеріалів, що є підставою для підготовки відповідного проекту рішення міської ради, повинен містити графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, виконані з урахуванням затвердженої містобудівної документації, містобудівний висновок ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради щодо можливості розміщення об`єкта та відповідності його генеральному плану міста та план земельної ділянки (картографічний документ), виконаний в масштабі, який забезпечує чітке відображення всіх елементів та написів. Зазначений план земельної ділянки є невід`ємним графічним додатком до рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проте у рішенні Дніпропетровської міської ради № 223/53 від 18.06.2014 року не конкретизовано яких саме документів не було надано позивачем до клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Отже, таке рішення Дніпропетровської міської ради визнається судом невмотивованим.

Судом встановлено, що рішення Дніпропетровської міської ради № 318/56 від 29.10.2014 року вмотивовано ненаданням письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально, - тобто ВАТ Дніпровський машинобудівний завод.

Вказана обставина була підтверджена представником відповідача в ході судового розгляду справи.

Проте, судом встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2012 року у справі № 2а-596/11, яка набрала законної сили 11.06.2012 року, було встановлено, що земельна ділянка у районі АДРЕСА_1 не входить до складу земель, які на підставі Державного акту на право користування землею Б № 097789 від 1990 року були передані в користування ДП ДМ3 ім.В.І.Леніна та відповідно ПАТ ДМ3, тому вимога відповідача про отримання позивачем нотаріальної згоди ВАТ Дніпровський машинобудівний завод на вилучення (викуп) зазначеної земельної ділянки є безпідставною, а бездіяльність Дніпропетровської міської ради щодо розгляду клопотання позивача від 01.04.2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 є протиправною.

За приписами частини 4 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, суд вважає, що мотиви Дніпропетровської міської ради відмови в наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, судом не можуть бути визнані правомірними, оскільки не відповідають приписам статті 118 Земельного кодексу України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано.

Відповідно до статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.

Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов`язані з обмеженням реалізації певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).

На підставі викладеного суд робить висновок, що рішення Дніпропетровської міської ради № 223/53 від 18.06.2014 року і № 318/56 від 29.10.2014 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в районі АДРЕСА_1 , з підстав не надання документів та матеріалів із землеустрою, визначених ст. 123 Земельного кодексу України, та п. 2.2.2 Порядку оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки у м. Дніпропетровську, затвердженого рішенням міської ради від 25.12.2013 № 175/45 та ненадання до клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки письмової згоди землекористувача (ВАТ Дніпровський машинобудівний завод), засвідченої нотаріально, є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в районі АДРЕСА_1 , з підстав не надання документів та матеріалів із землеустрою, прийняті в подальшому рішення:

- №97/60 від 27.08.2010 року та №133/67 від 30.09.2015 року, якими надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпропетровську (в кількості 110 осіб та 83 особи) відповідно;

- №73/12 від 27.07.2016 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано земельну ділянку площею 0,0863 га (кадастровий номер :02:102:0158) у власність гр. ОСОБА_2 ,

підлягають скасуванню, оскільки прийняті внаслідок незаконної відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та наявність вказаних рішень не дозволяє поновити порушені права позивача протиправними рішеннями відповідача.

Рішення № 133/42 від 30.10.2013 року, яким зокрема вилучено у ВАТ Дніпропетровський машинобудівний завод земельні ділянки у районі вул. Веселки; затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у районі АДРЕСА_1 та передано у власність 28 громадянам, підлягає скасуванню, оскільки на момент його прийняття Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було прийнято постанову від 21 червня 2013 року у справі № 200/2746/13-ц, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 01 квітня 2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 ; зобов`язано Дніпропетровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01 квітня 2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 .

Таким чином, вказані рішення прийняті Дніпровською міською радою без врахування судових рішень, які набрали законної сили, якими було зобов`язано Дніпропетровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01 квітня 2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом, належного розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 здійснено не було.

Питання стосовно належності розгляду рішень Дніпровської міської ради № 97/60 від 27.08.2010 року, № 133/42 від 30.10.2013 року, №133/67 від 30.09.2015 року, № 73/12 від 27.07.2016 року, було предметом розгляду Третім апеляційним адміністративним судом, постановою якого від 03.02.2021 року встановлено, що розгляд питання правомірності прийняття наведених рішень віднесено до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, питання предметної юрисдикції розгляду питання правомірності прийняття рішень Дніпровської міської ради № 97/60 від 27.08.2010 року, № 133/42 від 30.10.2013 року, №133/67 від 30.09.2015 року, № 73/12 від 27.07.2016 року не підлягає дослідженню судом першої інстанції за наявності вирішення цього питання судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дніпропетровська міська рада у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень, який Земельним кодексом України та законами України наділений повноваженнями вирішувати питання щодо розпорядження земель комунальної власності відповідно до закону. Вказані повноваження є дискреційними.

На підставі викладеного, оскільки вказані рішення прийнято на підставі протиправної відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та не відповідають положенням Земельного кодексу України, підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд вказує, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Крім того, абзацом 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 вказано, що суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

В даному випадку питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою віднесено до компетенції відповідача - Дніпропетровської міської ради та приймається ним на основі адміністративного розсуду.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

У зв`язку з викладеним, суд зобов`язує Дніпровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01 квітня 2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 , та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Отже, оскільки Дніпровською міською радою не доведено правомірності та обґрунтованості винесених рішень, з урахуванням вимог, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України, частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права від 4 квітня 2011 року № 512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.

Крім того, в контексті наведеного суд зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищається право особи на справедливий суд.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява №24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав..».

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що дана стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Крім того, даний принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій.

З аналізу вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.

Керуючись ст. ст.ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( до Дніпровської міської ради про визнання неправомірними рішень та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради №223/53 від 18.06.2014 року і № 318/56 від 29.10.2014 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради №97/60 від 27.08.2010 року, № 133/42 від 30.10.2013 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської міської ради № 133/67 від 30.09.2015 року, № 73/12 від 27.07.2016 року.

Зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01 квітня 2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона