Справа № 280/6021/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2021 року м. Дніпросправа № 280/6021/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року (суддя Артоуз О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головне управління ДПС у Запорізькій області в якому просив визнати незаконними та скасувати прийняті 26.06.2020 податкові повідомлення рішення:

- № 0-0832 в сумі 8058,48 грн. за формою «Ф» за податковий період 2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

- № 0-0832 в сумі 4874.48 гри. за формою «Ф» за податковий період 2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 р. у справі № 280/6021/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним рішення - задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 р. у справі № 280/6021/20, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівлі промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Об`єкти нерухомості ОСОБА_1 на праві власності належить позивачу, фізичній особі, а отже не може підпадати під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 26.06.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0832, відповідно до якого податковим органом згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2019 рік у сумі 4874,48 грн.

Також, 26.06.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0832, відповідно до якого податковим органом згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2019 рік у сумі 8058,48 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач не погоджується з вказаними рішеннями податкового органу та зазначає, що оскільки нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності, складаються з будівель промисловості та споруд сільськогосподарського призначення, які не є об`єктом оподаткування, він звільняється від обов`язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Надаючи оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувають:

- комплекс загальною площею 1287,4 м.кв., (частка володіння ? - 321,85 кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення площею 1168,10 м.кв., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстрація права власності за позивачем 29.11.2018).

Як слідує з матеріалів справи, зокрема, з договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.11.2018, нежитлова будівля, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , розташована на земельній ділянці, цільове призначення: 11.02 «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Також судом першої інстанції втсановлено, що комплекс будівель і споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 використовуються ОСОБА_1 , як директором ТОВ «Світанок» з метою ведення підприємницької діяльності, що підтверджується Договором оренди нерухомого майна.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції зробив висновок про те, що в силу положень пп. є пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України нерухоме майно, власником якого є позивач, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Не заперечуючи встановлені судом першої інстанції обставини та застосовані у спірних відносинах положення Податкового кодексу України, відповідач вказує на те, що в силу положень пп. є пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, а не громадян та фізичних осіб підприємців. Оскільки у спірному випадку позивач є фізичною особою, а не промисловим підприємством, то за позицією відповідача контролюючим органом правомірно нараховано спірні податкові зобов`язання.

З такими аргументами відповідача суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки застосування вказаної норми права у такий спосіб, як пропонує контролюючий орган, було б прямою дискримінацією по відношення до осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність, за ознакою того, чи є платник податку підприємством чи громадянином та фізичною особою підприємцем.

З приводу такої позиції контролюючого органу обґрунтовано зазначив і суд першої інстанції про те, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Отже, такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Подібна позиція викладена, підтримана Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належне позивачу на праві власності нерухоме майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність прийняття відповідачем оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Отже, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи з якими відповідач пов`язує незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко