Справа № 675/260/21
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/260/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Столковський В.І.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

21 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Шидловського В.Б. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Гончарука Михайла Миколайовича про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У лютому 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Гончарука Михайла Миколайовича, у якому просив:

- визнати протиправними дії інспектора СРПП Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Гончарука Михайла Миколайовича, які мали місце 02 жовтня 2020 року у м. Ізяслав по вул. Б. Хмельницького та які пов`язані зі складанням постанови серії БАА №263522 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 122 КУпАП;

- визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА №263522 від 02 жовтня 2020 року складену інспектором СРПП Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Гончаруком Михайлом Миколайовичем за статтею 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що мав місце факт, коли він рухався у м. Ізяслав Хмельницької області в районі магазину "Кошик". З технічних причин заглухнув двигун у його автомобілі, а тому він здійснив вимушену зупинку. У подальшому він запустив двигун та продовжив рух, після чого його зупинив інспектор та вказав на вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122 КУпАП. Вказаний факт позивач заперечує та вказує, що будь-яких документів на місці зупинки поліцейський не оформляв, доказів про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху не зібрав, відстань від місця вимушеної зупинки до посадкового майданчика для маршрутних транспортних засобів не виміряв.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Гончарука Михайла Миколайовича про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено частково.

Постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області Гончарука Михайла Миколайовича серії БАА № 263522 від 02 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 122 частини 1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 454 грн. 00 коп.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено із матеріалів справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02 жовтня 2020 року серії БАА №263522 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності було порушення Правил дорожнього руху, а саме те, що 02 жовтня 2020 року о 09 год. 05 хв. у м.Ізяслав по вул. Заславській, 2 Хмельницької області позивач, керуючи автомобілем марки "Dacia" здійснив зупинку автомобіля на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги пп. "е" п. 15.9 Правил дорожнього руху.

Позивач, вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою, адже будь-яких документів на місці зупинки поліцейський не оформляв, доказів про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху не зібрав, відстань від місця вимушеної зупинки до посадкового майданчика для маршрутних транспортних засобів не виміряв, у зв`язку із чим звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не долучено до матеріалів справи жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією частини 1 статті 122 КУпАП. Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Проте, зазначена постанова є предметом оскарження,

А відтак дійшов висновку, що постанова серії БАА № 263522 від 02 жовтня 2020 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, є протиправною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача, суд першої інстанції зазначив, що в даному випадку суд може скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. При цьому, визнання дій працівника поліції та оспорюваної постанови протиправними не передбачено частиною 3 статті 286 КАС України та не є належним захистом прав позивача, визначеним законом.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на норми матеріального та процесуального права оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду від 29 квітня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу представник відповідача мотивує тим, що факт вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення був доведений належними та допустимими доказами. Відтак, на думку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні. Разом з тим, на даний час відеозаписи про фіксацію правопорушення та спілкування з позивачем він надати не має технічної можливості в зв`язку з тим, що вони були видалені з електронних носіїв, так як відповідно до пункту 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026, строк зберігання відеозаписів з відеореєстраторів становить 30 діб.

Позивач, скористався правом подати до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому вказуючи на те, що вказівка апелянта, що факт адміністративного правопорушення мав місце не підтверджується жодним доказом окрім оскаржуваної постанови. Зазначає, що про існування постанови позивачу стало відомо із повідомлення державної виконавчої служби.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно частини 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність, у тому числі, за порушення правил зупинки.

Пунктом "е" пункту 15.9 Правил дорожнього руху зупинка забороняється, зокрема, ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Відповідно до загальних положень Правил дорожнього руху вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (стаття 222 КУпАП).

Відповідно до положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:

- чи було вчинено адміністративне правопорушення;

- чи винна дана особа в його вчиненні;

- чи підлягає вона адміністративній відповідальності;

- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність;

- чи заподіяно майнову шкоду;

- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином вказана норма серед іншого передбачає оцінку поліцейським, чи винна особа у вчиненні правопорушення.

Водночас, при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення поліцейський надає оцінку доказам, які підтверджують факт вчинення правопорушення.

Зокрема, статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

При цьому зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим КУпАП.

Зокрема, у постанові про накладення адміністративного стягнення потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивач стверджує, що не порушував правил дорожнього руху та рухався із дотриманням вимог передбачених даними правилами. Водночас, свідок вказала, що вона перебувала в автомобілі, яким керував позивач у день складення щодо нього оспорюваної постанови, ствердила, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу за межами посадкового майданчика для маршрутних транспортних засобів.

При цьому будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відеоматеріали, показання свідків чи будь-які інші докази, що передбачені статтею 251 КУпАП, матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що відеозапис з камери за 02 жовтня 2020 року не надано суду у зв`язку з його відсутністю. Це пов`язано з тим, що відповідно до пункту 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026, строк зберігання відеозаписів з відеореєстраторів становить 30 діб.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність доказів не дають підстав для встановлення вини особи у вчинені правопорушення та, зокрема, не дають підстав для підтвердження самої події правопорушення.

При цьому наявність самої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Колегія суддів апеляційної інстанції, вказує на те, що бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.

Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів апеляційного суду враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення "поза розумним сумнівом" означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у "розумної (розсудливої) людини" не лишилося "розумного сумніву" що особа винна.

Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Оскільки не доведена вина особи на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу "поза розумним сумнівом" відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Відтак, як вірно вказав суд першої інстанції постанова серії БАА №263522 від 02 жовтня 2020 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, є протиправною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Щодо вимог позивача, у задоволенні яких судом було відмовлено, то позивачем апеляційної скарги у відповідній частині не подано, а тому в цій частині судове рішення не переглядається.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 липня 2021 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Шидловський В.Б. Капустинський М.М.