Справа № 580/2086/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2086/21 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ в Черкаській області , відповідач) про:

- визнання протиправною відмови щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 з інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної в довідках: від 16 лютого 2021 року №30/23-00-10-058 та від 16 лютого 2021 року №31/23-00-10-058;

- зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату з 18 лютого 2021 року пенсії з інвалідності державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної в довідках: від 16 лютого 2021 року №30/23-00-10-058 та від 16 лютого 2021 року №31/23-00-10-058;

- встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зобов`язавши відповідача подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач всупереч вимог закону відмовив у призначенні пенсії з інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної у вказаних вище довідках.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 лютого 2021 року про переведення його на пенсію державного службовця з урахуванням доданих до неї довідок від 16 лютого 2021 року №30/23-00-10-058 та від 16 лютого 2021 року №31/23-00-10-058.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у встановленому чинним законодавством порядку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 лютого 2021 року про переведення його на пенсію державного службовця з урахуванням доданих до неї довідок від 16 лютого 2021 року №30/23-00-10-058 і від 16 лютого 2021 року №31/23-00-10-058 та з урахуванням висновків суду прийняти обґрунтоване рішення.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог змінити:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної в довідках: від 16 лютого 2021 року №30/23-00-10-058 та від 16 лютого 2021 року №31/23-00-10-058;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 18 лютого 2021 року пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної в довідках: від 16 лютого 2021 року №30/23-00-10-058 та від 16 лютого 2021 року №31/23-00-10-058;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши відповідача подати у встановлений судом строк звіт про його виконання

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером згідно посвідчення від 11 квітня 2006 року серії НОМЕР_1

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 5ЧК №092585 позивачу встановлена інвалідність 2 групи. Причиною зазначено загальне захворювання.

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 позивач працював у періоді з 01 серпня 1989 року до 30 червня 2006 року. 20 березня 1995 року прийняв присягу державного службовця.

Згідно наказу Черкаської об`єднаної Державної податкової інспекції Черкаської області від 27 червня 2006 року №69-0 позивача звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора сектору інформаційно-аналітичного забезпечення контрольно-перевірочної роботи відділу контрольно-перевірочної роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з інвалідності.

16 лютого 2021 року Головне управління ДПС у Черкаській області видало позивачу довідки:

№30/23-00-10-058 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), в якій визначено заробітну плату головного державного ревізора-інспектора станом на 01 січня 2021 року: посадовий оклад - 5500,00грн., надбавка за ранг (радник податкової служби ІІ рангу) - 600,00грн., надбавка за вислугу років (50%) (за стаж державної служби 21 рік) - 2750,00грн., усього - 8850,00грн. Вказано, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі особових рахунків за січень 2021 року;

№31/23-00-10-058 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не перебуває на посаді державної служби. Вказана довідка видана позивачу для призначення згідно п.п.10. 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» про те, що середні розміри надбавок, премій та інших виплат за грудень 2020 року, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, становили: надбавка за інтенсивність - 5799,85грн., місячна премія - 1499,65грн., разом - 7327,19грн. Зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі особових рахунків за грудень 2020 року.

18 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перевести його на пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» та перерахувати її. До неї додав: довідку про джерела доходів з 01 липня 2000 року (1), довідку про прийняття на роботу (навчання) (1), довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру (1), заяву про призначення/перерахунок пенсії (1), паспорт (1), трудову книжку (1).

Листом від 03 березня 2021 року №2300-0305-8/13745 відповідач повідомив позивача, що при розгляді його заяви про призначення пенсії за віком та доданих до неї документів встановлено, що позивач з 30 січня 2006 року перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію, як особа з інвалідністю 3 групи від загального захворювання, з 22 червня 2006 року, як особа з інвалідністю 2 групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 03 липня 2006 року на підставі поданої заяви позивачу призначено пенсію з інвалідності відповідно до Закону України №3723-ХІІ «Про державну службу» при стажі державної служби станом на 30 червня 2006 року 14 років 10 місяців за посадою головного державного податкового ревізора-інспектора. У зв`язку з доцільністю відповідно до п.4-3 Прикінцевих положень Закону України №1058 з 01 жовтня 2017 року позивача автоматично переведено на пенсію з інвалідності. Відповідно до поданої заяви від 18 січня 2021 року згідно п.4-7 Прикінцевих положень Закону України №1058 позивачу з 01 березня 2021 року відновлено виплату пенсії з інвалідності відповідно до Закону України №3723-ХІІ. Підстав обчислювати пенсію за наданими довідками відповідно до Закону України №889 немає.

09 квітня 2021 року Головне управління ДПС у Черкаській області видало позивачу довідку №528/К/23-00-11-0134, в якій зазначено, що стаж перебування його на державній службі станом на 30 червня 2006 року складає 20 років 09 місяців 23 дні. До стажу державної служби зараховані такі періоди роботи: служба в армії з 31 липня 1985 року до 04 липня 1991 року - 05 років 11 місяців 04 дні, з 12 серпня 1991 року до 25 листопада 1996 року старший державний податковий інспектор, головний державний податковий ревізор-інспектор, заступник начальника управління-начальник відділу, заступник начальника інспекції-начальник управління, заступник начальника інспекції-начальник відділу ДПІ по Черкаській області - 05 років 03 місяці 14 днів, з 26 листопада 1996 року до 09 березня 1998 року заступник голови, начальник відділу ДПА в Черкаському районі Черкаської області - 01 рік 03 місяці 14 днів, з 10 березня 1998 року до 30 вересня 2004 року заступник начальника ДПІ - начальник відділу, начальник відділу, заступник начальника відділу ДПІ у м.Черкаси Черкаської області (ДПІ у Черкаському районі Черкаської області) - 06 років 06 місяців 21 день, з 01 жовтня 2004 року до 30 червня 2006 року начальник відділу, заступник начальника відділу, головний державний податковий ревізор-інспектор Черкаської ОДПІ Черкаської області - 01 рік 08 місяців 30 днів, всього - 20 років 09 місяців 23 дні.

Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Обговорюючи правомірність таких дій, колегія суддів зазначає наступне.

З 01 жовтня 2017 року позивача автоматично переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

18 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та здійснення нарахування і виплати йому з 18 лютого 2021 року пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках № 30/23-00-10-058 від 16 лютого 2021 року, та № 31/23-00-10-058 від 16 лютого 2021 року.

Листом від 03 березня 2021 року №2300-0305-8/13745 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках № 30/23-00-10-058 від 16 лютого 2021 року, та № 31/23-00-10-058 від 16 лютого 2021 року, натомість перевів його на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» без врахування заробітної плати зазначеної в довідках № 30/23-00-10- 058 від 16 лютого 2021 року, та № 31/23-00-10-058 від 16 лютого 2021 року, чим зменшив розмір пенсії.

В силу вимог ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, ч.1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 статті 10 вказаного Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч.3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 19 грудня 1993 року (Закон №3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягай віку 62 роки, та жінки, які досягай пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, 01 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (Закон № 889-VIII), згідно із ч.2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Тобто, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

- досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

- мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XI.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "ПРО державну службу" № 889-УІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-УІІІ визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "ПРО державну службу" № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-УІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Відповідно до ч. 9 статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-ІV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо інваліду І або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом І або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення І або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 статті 37 Закону № 3723-ХІІ).

Також у даній справі спірним є стаж роботи на посадах у Державній фіскальній (податковій) службі, у період з 31 липня 1985 року до 30 червня 2006 року.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 у період з 31 липня 1985 року до 30 червня 2006 року, працював на різних посадах у Державній фіскальній (податковій) службі.

20 березня 1995 року позивач прийняв присягу «Державного службовця України».

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон № 3723-XII.

Займані позивачем посади підпадають під категорію посад державних службовців, визначені статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

Відповідно до статті 1 вищезазначеного Закону, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч. 2 статті 9 зазначеного Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

З наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому, Закон № 3723- ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.

У свою чергу, спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон № 509-ХІІ). '

Згідно ч.1 статті 4 Закону № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року № 778 (чинного на час виникнення спірних відносин), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами ч.1 статті 15 Закону № 509-ХІІ може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (ч.5, 6 статті 15 цього Закону).

Зазначеною статтею Закону № 509-ХІІ встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статей 5, 12 Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Між тим, Законом № 509-ХІІ не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону № 3723-ХІІ, зокрема, стаття 37, за правилами якої на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягай встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Абз.2, 3 п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Крім того, п. 342.4 статті 342 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» (п. 342.5 статті 342 Податкового кодексу України).

Відповідно до 342.6 статті 342 Податкового кодексу України правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України «Про державну службу» та іншими законами.

Посилання відповідача на норми статті 25 Закону України «Про державну службу» як підставу відмови в зарахуванні стажу роботи у Державній фіскальній (податковій) службі є безпідставними, оскільки вказаною статтею визначено класифікацію посад та встановлено перелік посад державних службовців, тоді як згідно Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоювався персональні звання, а не категорія державного службовця.

З огляду на вказані правові норми, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до трудової книжки позивача та довідки № 528/К/23-00-11-0134 від 09 квітня 2021 року позивач з 31 липня 1985 року до 30 червня 2006 року перебував на державній службі. Позивач є особою з інвалідністю II групи та має стаж на посаді державної служби понад 20 років.

Перед зверненням за призначенням пенсії позивач працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом II групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, то він має право на призначення пенсії по інвалідності згідно статті 37 Закону № 3723-XII,

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2019 року по справі №822/524/18 та у постанові від 10 липня 2018 року по справі № 591/6970/16-а.

Із набранням чинності Закону України "Про державну службу" № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсій та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто, відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, законодавством передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01 травня 2016 року мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01 травня 2016 року посади державної служби. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).

Також слід зазначити, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Спірні правовідносини стосуються саме переведення з одного виду пенсії на інший.

Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, з чого слідує, що спірні правовідносини не стосуються перерахунку одного і того ж виду пенсії.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-ІУ визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, затверджено перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ порядок визначення розміру заробітку для обчислення пенсії делеговано Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 14 вересня 2016 року затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок), за п. 4 якого пенсія обчислюється державному службовцю із заробітної плати на час звернення за такою пенсією, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

При зверненні до відповідача в заяві про призначення та здійснення нарахування і виплати пенсії державного службовця позивач відповідно до Закону України «Про державну службу» просив обчислити пенсію у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках від 16 лютого 2021 року № 30/23-00-10-058 та № 31/23-00-10-058, однак відповідач проігнорувавши норми чинного законодавства, перевів позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» без врахування заробітної плати, зазначеної у наведених довідках.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що позивач відповідає вимогам до осіб з числа державних службовців, які мають право на отримання пенсії по інвалідності, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що повідомлення відповідача листом від 03 березня 2021 року №2300-0305-8/13745 щодо відсутності підстав обчислювати пенсію за наданими довідками доводить, що відповідач у заявлених спірних правовідносинах допустив бездіяльність, однак, вказаний лист не містить жодного владного припису та має інформативний характер, жодних прав і обов`язків для позивача не створює, тому не порушує прав позивача. Водночас вказані в ньому підстави щодо відмови врахувати подані позивачем довідки не вмотивані жодним доводом, а зазначене в ньому загальне формулювання щодо відсутності підстав обчислити позивачу пенсію після відновлення іншого її виду з урахуванням поданих ним довідок про грошове забезпечення, актуального на відповідні дати, свідчить про неповноту розгляду заяви позивача та бездіяльність, яка не відповідає вимогам закону. Оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії, на яку посилається позивач в позовних вимогах, не прийняте, відсутні підстави задовольнити в цій частині позовні вимоги.

Колегія суддів з даним твердженням не погоджується з огляду на таке.

В заяві про призначення та здійснення нарахування і виплати з 01 березня 2021 року пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач просив обчислити пенсію у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках від 16 лютого 2021 року № 30/23-00-10-058, № 31/23-00-10-058.

Листом від 03 березня 2021 року №2300-0305-8/13745 відповідач повідомив про відмову призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках № 30/23-00-10-058 та № 31/23-00-10-058, та зазначив, що підстави обчислювати пенсію за наданими довідками відсутні.

Натомість відповідач самостійно перевів позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» без врахування заробітної плати, зазначеної у вказаних вище довідках.

Отже, у листі від 03 березня 2021 року №2300-0305-8/13745 зазначено, що підстави обчислювати пенсію за наданими довідками відсутні. Тобто вказаним актом індивідуальної дії порушені права позивача.

Частина 3 статті 245 КАС України передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення, і це прямо передбачено вказаною нормою. Такі повноваження суд реалізує у разі встановлення факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Оскільки позивач вже звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення та здійснення нарахування і виплати пенсії державного службовця, однак отримав відмову, то є підстави вважати, що під час повторного розгляду заяви йому знову буде відмовлено.

Згідно ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, в силу положень ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем жодним чином не було доведено правомірності своїх дій щодо відмови у обчисленні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках від 16 лютого 2021 року№ 30/23-00-10- 058 та № 31/23-00-10-058.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову в задоволенні позову.

За викладених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках № 30/23-00-10- 058 від 16 лютого 2021 року та № 31/23-00-10-058 від 16 лютого 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 18 лютого 2021 року пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках № 30/23-00-10-058 від 16 лютого 2021 року та № 31/23-00-10-058 від 16 лютого 2021 року.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 20 липня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків