Справа № 420/4462/21
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4462/21

Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В..

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 29.03.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Лтд» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Лтд» до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23.03.2021р. товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) «Марко Лтд» звернулося до суду з позовом до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність щодо виконання рішень господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №901/2027/13 від 12.08.2013р. та господарського суду м. Києва від 24.05.2018р. у справі № 911/346/18; зобов`язання здійснити виконання наказу (дублікату) господарського суду Київської області від 12.08.2013р. у справі №901/2027/13 та наказу господарського суду м. Києва у справі №911/346/18 шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АБ Південний м. Одеса товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Лтд».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2021р. відмовлено у відкритті провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013р. у справі №901/2027/13 стягнуто з Публічного акціонерного товариства (надалі - ПАТ) «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на користь ТОВ «Марко Лтд» 604992грн. основного боргу, 2928,84грн. 3% річних за договором поставки №647 від 20.06.2012р., 128412грн. основного боргу, 2068,66грн. 3% річних за договором поставки №433 від 11.05.2012р. та 14768,03грн. судового збору.

На виконання вищевказаного рішення господарським судом Автономної Республіки Крим 12.08.2013р. видано відповідний наказ у справі №901/2027/13.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.04.2018р. у справі №901/2027/13 видано дублікат наказу господарського суду Автономної Республіки Крим про стягнення з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на користь ТОВ «Марко Лтд» 604992грн. основного боргу, 2928,84грн. 84коп. 3% річних за договором поставки №647 від 20.06.2012р., 128412грн. основного боргу, 2068,66грн. 3% річних за договором поставки №433 від 11.05.2012р. та 14768,03грн. судового збору.

Крім того, рішенням господарського суду Київської області від 24.05.2018р. у справі №911/346/18 стягнуто з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на користь ТОВ «Марко Лтд» 532956,60 грн. інфляційних та 65825,52 грн. трьох процентів річних, 8981,73грн. судового збору.

На виконання вищевказаного рішення господарським судом Київської області 04.07.2018р. видано відповідний наказ у справі №911/346/18.

14.04.2020р. Державною казначейською службою України прийнято до виконання судові накази господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.08.2013р. у справі №901/2027/13 та господарського суду Київської області від 04.07.2018р. у справі №911/346/18.

Листом ТОВ «Марко Лдт» від 22.09.2020р. №105 направлено до Державної казначейської служби України повідомлення про обов`язок невідкладного виконання вищезазначених судових наказів. /а.с.6-7/

Листом Державної казначейської служби України від 04.06.2020р. №5-06-06/9710 повідомлено ТОВ «Марко Лдт» про те, що строки виконання гарантованих державою судових рішень залежить від суми коштів, встановлених у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Зазначено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на поточний рік за програмою визначено 600 млн. грн. Встановлений обсяг коштів не дозволяє казначейству здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок програми за всіма судовими рішеннями, гарантованими державою. /а,с.7-8/

Не погоджуючись з бездіяльністю щодо виконання протягом тривалого часу рішень господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №901/2027/13 від 12.08.2013р. та господарського суду м. Києва від 24.05.2018р. у справі № 911/346/18, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що даний позов належить розглядати за правилами господарського судочинства виходячи з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналогічне положення закріплено в ч.1 ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якого примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі ст.ст.176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, ст.51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015р. №215, Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно п.3 вищезазначеного положення основними завданнями Держказначейства є: 1) реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; 2) внесення на розгляд міністра фінансів України пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 вищезазначеного положення передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За правилами п.3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 (надалі Порядок №845) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За положеннями Порядку №845 безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

Аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку про те, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження, і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Порядком №845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до положень п.15 Порядку №845 дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду.

Проте, в Порядку №845 не зазначено, до якого суду оскаржуються рішення, дії або бездіяльність органів Держказначейства.

Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження» установлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.74 цього Закону).

Водночас можливості та порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства цим Законом не визначено.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, також не визначено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства.

Відповідно до ч.1 ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Наведені норми права є підставою для висновку про те, що ГПК України та Закон України «Про виконавче провадження» передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Водночас, Держказначейство - не орган примусового виконання судових рішень, як уже зазначалося в цій постанові, а центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження

Отже, спори, які виникають під час здійснення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, своїх повноважень щодо виконання судових рішень, відповідно до Порядку №845, розглядаються адміністративними судами згідно з нормами, визначеними КАС України.

Дана правова позиція викладена у відповідності до постанов Верховного Суду від 31.10.2018р. у справі №905/2087/17; від 27.02.2019р. у справі №913/355/15.

Враховуючи викладене та характер правовідносин у цій справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

На підставі викладеного, відповідно до ст.320 КАС України у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Марко Лтд» задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.