Справа № 640/19211/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючий суддя: Черпіцька Л.Т.
Пилипенко О.Є.
судді:Собків Я.М.

за участю секретаря: Зуєнка Д.П.

за участю:

представника позивача Сірооченко А.В.,

представника відповідача Пущук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.21 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТОН ОЙЛ" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рістон Ойл», звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, просило визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення - рішення № 2 від 08.07.2020 та податкове повідомлення - рішення № 2 від 08.07.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2021 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, де зазначило, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що відповідачем звичайні ціни переробки встановлено самостійно. Розрахунок перевіряючим здійснювався відповідно до наданих позивачем документів. Отже, до перевірки не надано документального підтвердження оприбуткування насіння соняшнику від ТОВ «Гранум» у кількості 31,240 тон і 39,640 тон за окремими господарськими операціями.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Рістон Ойл» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн за березень 2019 року, вересень 2019 року, жовтень 2019 року, листопад 2019 року.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було складено акт від 12.06.2020 № 250/26-15-05-02-01/41437757 та встановлено наступні порушення:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188; пункту 198.2, пункту 198.6 статті 198; пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість на загальну суму 869574 грн., в тому числі: за листопад 2019 року у сумі 869574 грн.;

- пункту 201.4 статті 201 ПК України, в частині відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 772159 грн., в тому числі: за березень 2019 року у сумі 530302 грн.; за вересень 2019 року у сумі 224102 грн.; за жовтень 2019 року у сумі 17755 гривень.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві були винесені податкові повідомлення - рішення від 08.07.2020 № 2, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції на суму 869 574 гривень та податкове повідомлення - рішення від 08.07.2020 № 2, яким встановлено відсутність складання та/або реєстрація протягом граничного строку передбаченого статтею 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 772 159 грн та накладено штраф у розмірі 10 200 грн. Не погодившись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач подав скаргу від 24.07.2020 року до Державної податкової служби України. Рішенням ДПС України від 12.08.2020 № 29278/6 податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 08.07.2020 № 2, № 2 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Як було встановлено судом першої інстанції, між позивачем (виконавцем) та ДП «Агрофірма Мрія», ТОВ «Орільський об`єднаний елеватор», СГ ТОВ «Дружба - Казначеївка», СГ ПП «Чумаки», ТОВ «Агрофірма ім. Горького», ДП «Агрофірма Приорільська», ТОВ «Агрофірма Орільська», ТОВ «Агрофірма «Відродження», ТОВ «АПК «Украгро», ТОВ АФ «Вінд», ДП «Агрофірма Вікторія», СГ ТОВ «Злагода» (замовники) були укладені договори про надання послуг з переробки сировини соняшнику, у яких сторонами визначено договірну (звичайну ціну відповідно до вимог ПК України), що складає 570 гривень за 1 (одну) тону сировини.

За пунктом 7.1 вищезазначених договорів, сторони погодили, що договірна вартість однієї тони сировини на дату підписання договору (фізична вага при показниках якості; вологість не більше 8,0%, засміченість не більше 3,0 %) складає 570,00 грн. (п`ятсот сімдесят гривень). Вартість послуг може змінюватись за спільною домовленістю Замовника та Виконавця в такому разі сторони підписують додаткову угоду. а результатами проведеної перевірки, вказані господарські операції відповідачем не визнані, а в акті перевірки зазначено, що формування сум податку з ПДВ у складі вартості реалізованих послуг з переробки насіння соняшнику на адресу вищевказаних юридичних осіб відбулося у березні 2019 року, вересні 2019 року, жовтні 2019 року, за цінами нижчі ніж звичайні.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Статтею 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України. Відповідно до статті 11 вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Поняття звичайної ціни визначено підпункті 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України - це ціна товарів, визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Пунктом 15 Порядку заповнення податкової накладної, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, визначено, що у разі постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг (зокрема, якщо база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання товарів/послуг, звичайної ціни самостійно виготовлених товарів/послуг або балансової (залишкової) вартості необоротних активів і перевищує суму постачання таких товарів/послуг, необоротних активів, визначену виходячи з їх договірної вартості, тобто ціна придбання /звичайна ціна/ балансова (залишкова) вартість перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання), постачальник (продавець) складає дві податкові накладні: одну - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання / звичайної ціни / балансової (залишкової) вартості над фактичною ціною, або може скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо за кожною операцією з постачання товарів/послуг.

Судом першої інстанції під час офіційного з`ясування обставин справи враховано позицію позивача про те, що перевіряючими не взято до уваги, що в січні-лютому 2019 року у позивача проводились пусконалагоджувальні роботи комплексу переробки, що підтверджується наказом №1/3 від 16.01.2019 року «Про запуск комплексу переробки олійних культур», тому при проведені цих робіт витрати електроенергії, водовідведення, матеріальні витрати збільшились, що вплинуло на ціноутворення.

Колегією суддів витребувано податкову і фінансову звітність позивача, наказ про облікову політику та встановлено, що списання у виробничу собівартість витрат і вплив на ціноутворення та складові договірної вартості відповідачем не досліджено - перевірка з податку на прибуток у спірний період не проводилась.

Верховний Суд у справі № 200/1718/20-а щодо визначення бази оподаткування ПДВ операцій з постачання продукції власного виробництва, де позивач ураховував рівень звичайних цін на таку продукцію, що відповідають ринковим зазначив: Податковий кодекс України (пункт 188.1 статті 188 Кодексу) лише у період з 01.01.2015 до 31.12.2015 визначав, що база оподаткування податком на додану вартість з реалізації самостійно виготовлених товарів залежала від собівартості таких товарів та не могла бути меншою їх собівартості. У період з 01.01.2015 до 31.12.2015 платник податків був зобов`язаний визначати базу оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг виходячи з розміру, що не може бути нижче їх собівартості (постанови Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 808/2519/16, від 16.12.2019 у справі № 200/12345/18-а). Факт доведення реалізації самостійно виготовлених товарів/послуг за цінами, що не відповідають ринковим має доводити особа, яка вважає, що ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, не відповідає ринковим. Відповідач не надав жодних доказів, що були здійснені дії відповідно до порядку згідно з пунктом 13 Указу Президента України від 23.07.1998 № 817/98, тобто що ним досліджено відповідний ринок цін та проведено аналіз цін на продукцію позивача за період, що перевірявся; не надав доказів, на підставі яких фактичних даних ним встановлено, що ціни, за якими позивач у перевіряємий період реалізовував продукцію власного виробництва, не були звичайними цінами (або не відповідали їх рівню), і що такі дії ґрунтувалися на вимогах відповідного порядку, тобто на вимогах законодавства.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про недоведеність податковим органом факту заниження позивачем рівня звичайних цін, що відповідає встановленим обставинам справи.

Відповідач вважає невідповідність даних видаткових накладних і товарно-транспортних накладних доводом на підтвердження встановленого заниження податкового зобов`язання з ПДВ, проте одночасно не аналізує і не визнає правомірним фінансовий результат для оподаткування прибутком підприємств суб`єкта господарювання, не здійснює відповідну перевірку і співставлення показників щодо доходів, витрат та зменшення/збільшення на різниці, амортизацію у зв`язку із формуванням договірної вартості.

У наказі позивача від 08.10.2018 «Про облікову політику» амортизація здійснюється прямолінійним методом, облік на підприємстві здійснюється із застосуванням 1С: Бухгалтерія, витрати у балансі відображаються одночасно із зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Відповідачем у контексті принципу превалювання змісту над формою не доведено вплив окремих дефектів оформлення товарно-транспортних накладних і видаткових накладних на результати фінансового результату від господарської діяльності позивача у зв`язку із реєстрацією податкових накладних.

Верховний Суд у справі № 804/4787/16 щодо відсутності товарно-транспортних накладних зазначив: відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

За висновком колегії суддів Верховного Суду хоча Закон України «Про Антимонопольний комітет України» не покладає на Антимонопольний комітет України та його органи здійснення контролю у сфері застосування вільних цін і тарифів, водночас за пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлення, зокрема, таких цін, що неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, кваліфікується як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Отже, зазначені органи можуть здійснювати контроль за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції і у встановленні та застосуванні вільних цін і тарифів (ЄДРСР 79221955).

Визначення давальницької сировини наведено у підпункті 14.1.41 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України - це сировина, матеріали, напівфабрикати, комплектуючі вироби, енергоносії, що є власністю одного суб`єкта господарювання (замовника) і передаються іншому суб`єкту господарювання (виробнику) для виробництва готової продукції, з подальшим переданням або поверненням такої продукції або її частини їх власникові або за його дорученням іншій особі.

Давальницька сировина чи матеріали, що отримано виконавцем (підрядником) з метою подальшої переробки, обліковуються згідно з Інструкцією № 291 на позабалансовому субрахунку 022 «Матеріали, прийняті для переробки». Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - це передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Оскільки давальницька сировина є власністю замовника і при передачі її для переробки виконавцю право власності на цю сировину до виконавця не переходить, то за операцією з передачі давальницької сировини виконавцю, а також при отриманні замовником готової продукції податкові зобов`язання з ПДВ не нараховуються. При здійсненні операцій з надання послуг у виконавця виникають податкові зобов`язання з ПДВ, оскільки згідно з підпунктом «б» пункту 185.1 статті 185 і підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України операції з постачання послуг, місцем постачання яких відповідно до статті 186 Кодексу є митна територія України, є об`єктом оподаткування ПДВ.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань є дата події, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця на розрахунковий рахунок або дата їх оприбуткування в касу як сплата за товари (послуги); дата відвантаження товару (оформлення документів, що підтверджують факт поставки послуг).

Для стабілізації цінової ситуації на внутрішньому ринку Уряд запроваджує режим ліцензування та квотування експорту насіння соняшнику за кодом згідно з УКТЗЕД 1206 00 99 00; попит на насіння соняшнику переробними підприємствами олійної галузі залишається високим. Послуги по переробці насіння соняшника https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2019-02-07-001537-b. Індекс цін на сільськогосподарську продукцію, незважаючи на сезонні коливання, подібний до індексу інфляції, і навіть випереджає його https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/agroprice/.

Колегія суддів критично оцінює твердження апелянта щодо збільшення витрат на пуско-налагоджувальні роботи відповідно до пояснень про «перевищення виробничої собівартості послуг переробки над плановою», позаяк сторони визнали факт не проведення перевірки з питань оподаткування податку на прибуток у контексті формування собівартості.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкові повідомлення-рішення № 2 та № 2 від 08.07.2020 прийняті ГУ ДФС у м. Києві, є протиправними та належать скасуванню.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених статтею 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.241-245,308,310,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 липня 2021 року.

Головуючий суддя: Л.Т. Черпіцька
судді:О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків