Справа № 560/358/21
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/358/21 Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

22 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з наступними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.12.2020 року № 46 про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності, розрахованої відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди з 30.06.1984 року по 31.05.1986 року-проходження військової служби в Радянській Армії та з 22.12.2015 року по 07.12.2020 року-службу в органах місцевого самоврядування на посаді голови Хмельницької обласної ради;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "По державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XI, з 28.12.2020 року в розмірі 60 % суми заробітної плати, зазначеної в довідках від 18.12.2020 року № 1857/01-05 та від 18.12.2020 року № 1858/01-15, виданих Хмельницькою обласною радою.

Ухвалою від 15.01.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні в порядку передбаченому ст. 263 КАС України.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.12.2020 року № 46 в частині якою відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу державної служби періоду проходження військової служби в Радянській Армії з 30.06.1984 року по 31.05.1986 року та періоду служби в органах місцевого самоврядування на посаді голови Хмельницької обласної ради з 22.12.2015 року по 07.12.2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період проходження військової служби в Радянській Армії з 30.06.1984 року по 31.05.1986 року та період служби в органах місцевого самоврядування на посаді голови Хмельницької обласної ради з 22.12.2015 року по 07.12.2020 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у позові, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в обумовленій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що на момент звернення 28.12.2020 року до ГУ ПФУ у Хмельницькій області із заявою про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону України «Про державну службу» 3723-ХІІ стаж на державній службі становив 11 років 11 місяців 27 днів. За висновком МСЕК є інвалідом ІІ групи, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а тому дотримані всі умови, що дають право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, не погоджуючись із рішенням в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати ухвалене рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби станом на 01.05.2016 року.

Станом на 01.05.2016 року позивач не мав 10 років стажу державної служби та не перебував на посадах, передбачених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII.

Вимога позивача зарахувати йому до стажу державної служби для визначення права на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року періоду проходження військової служби є безпідставною, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року, на яку посилається позивач втратила чинність в зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229.

Перебування позивача на посаді голови Хмельницької обласної ради не зараховано до стажу державної служби, тому що згідно із Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", посади місцевих рад не віднесенні до відповідних категорій посад державних службовців.

Позивач правом на відзив не скористався, проте його відсутність відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 надійшов відзив відповідача, зареєстрований Сьомим апеляційним адміністративним судом 08.07.2021 року за вх. № 18624/21. У поданому відзиві відповідач наголошує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 46 від 28.12.2020 року позивачу правомірно відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про державну службу". З огляду на зазначене, зазначає, що в діях відповідача відсутні будь-які порушення прав позивача при відмові у переведенні на інший вид пенсії, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів ч.4 ст.229 КАС України якщо згідно положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією 26.10.2016 року позивачу встановлена 2 група інвалідності довічно, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ № 0842923.

З 24.10.2016 року позивачу призначена пенсія по інвалідності за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви від 12.01.2017 року.

07.12.2020 року позивач звільнений з посади голови Хмельницької обласної ради в зв`язку із закінченням строку повноважень, відповідно до частини 2 статті 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що підтверджується записом № 23 у трудовій книжці НОМЕР_1 від 15 листопада 1994 року, копія якої додана до матеріалів справи.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

28.12.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перевести його із пенсії по інвалідності, призначеної йому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про державну службу" № 3723-XII від 16 грудня 1993 року.

До заяви позивач додав довідки про складові заробітної плати від 18.12.2020 року № 1857/01-15, № 1868/01-15, видані Хмельницькою обласною радою.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28.12.2020 року № 46 "Про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший", вирішено відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у переведенні з пенсії по інвалідності, розрахованої відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про державну службу", оскільки нормами даного Закону не передбачено даного виду пенсії.

Відповідач листом № 2200-0304-8/57422 від 29.12.2020 року повідомив позивача, що відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, зазначив, що пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VII надано право за дотримання визначених цими пунктами умов на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ.

Отже, пенсійний орган вважає, що відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VII призначення та переведення на пенсію по інвалідності не передбачено. Виходячи з вищевикладеного права на переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» немає.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, таким, що порушує його права, що й стало підставою для звернення до суду із позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до стажу державної служби зараховується період проходження позивачем військової служби з 30.06.1984 року по 31.05.1986 року, що становить 1 рік 11 місяців 1 день, та перебування позивача на посаді голови Хмельницької обласної ради з 23.12.2015 року по 07.12.2020 року, що становить 4 роки 11 місяців 15 днів, загальний стаж державної служби позивача становить 11 років 11 місяців 27 днів станом на дату звільнення позивача із посади голови обласної ради - 07.12.2020 року.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (надалі - Закон № 3723-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Після 01 травня 2016 року, відповідно до ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш, як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

При цьому, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Водночас, за відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII, пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

На підставі викладеного, можна дійти до такого висновку :

- після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 Про державну службу) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 Про державну службу лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899 Про державну службу, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 Про державну службу вік і страховий стаж;

- особи з числа держслужбовців, яким встановлено інвалідність, з 01.05.2016 втратили право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця у розмірах, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 Про державну службу, проте зберегли право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у встановлених ст. 33 цього Закону розмірах.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.04.2018 № Пз/9901/23/18 (№ 822/524/18), яка підлягає застосуванню судом, виходячи з приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Як встановлено з матеріалів справи, що переглядається, станом на 01 травня 2016 року стаж позивача на державній службі становив 5 років 1 місяць 11 днів , 1 рік 11 місяців 1 день проходження військової служби (з 30.06.1984 року по 31.05.1986 року) та 4 місяці 11 днів перебування на посаді голови обласної ради (з 22.12.2015 року-дати обрання на посаду по 01.05.2016 року - дати набрання чинності Законом 889-VIII), зарахованих рішенням суду, що в загальному станом на 01.05.2016 року становить 7 років 4 місяці 23 дні, що не відповідає вимогам статті 37 Закону № 3723-ХІІ, щодо права особи на призначення пенсії державного службовця.

Отже, на дату встановлення групи інвалідності позивач не мав необхідного для призначення пенсії по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу 10 років державної служби, в зв`язку із чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області якою відмовлено у переведенні позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, не суперечить нормам чинного законодавства, яким регулюються питання пенсійного забезпечення державних службовців, тобто являється правомірним і скасуванню не підлягає.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 735/939/17, від 19 березня 2019 року у справі № 357/1457/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 348/2370/16-а та від 14 листопада 2019 року у справі № 348/2369/16-а, від 15.12.2020 року у справі № 560/2398/19, від 22 травня 2020 року №263/9612/16-а.

Що стосується рішення суду першої інстанції про задоволення позову в частині зарахування до стажу державної служби окремих періодів, то саме по собі воно не має правових наслідків, оскільки не зумовлює настання юридичного факту- виникнення права на пенсію.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до передчасного задоволення позовних вимог. Тому апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 .

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити .

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 липня 2021 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.