Справа № 120/1485/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 липня 2021 р. Справа № 120/1485/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Богоноса М.Б.,

за участю

секретаря судового засідання Слюсар О.О.

представника позивача Вдовиченко М.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

УСТАНОВИВ

В лютому 2021 року у Вінницький окружний адміністративний суд надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення рішення від 20.02.2020 № та від 20.02.2020 № .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на підставі Акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з Київською регіональною дирекцією ПАТ «ОТП Банк» за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 20.02.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання на 131946,57 грн. за платежем податок із доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та від 20.02.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання на 10995,54 грн. за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Аргументуючи протиправність прийнятих щодо нього податкових повідомлень-рішень позивач зазначає, що відповідачем порушено норми ст. ст. 42 (п. 42.1, 42.2) 58 (п. 58.1, 58.2, 58.3), 86( 86.1, 86.4, 86.7, 86.8) Податкового кодексу України ( далі ПК України). Суть цих порушень, за словами позивача, полягала у неналежному його інформуванні про результати документальної позапланової невиїзної перевірки та прийняті податкові повідомлення рішення.

Також, позивач не заперечуючи факту прощення йому банком боргу за кредитним договором та нарахування податкових зобов`язань виключно на суму прощеного основного боргу, просив врахувати, що кредитор (ПАТ «ОТП БАНК») не повідомив його як цього вимагає норма п.п. 164.2.17 п. 162.2 ст. 162 ПК України про анулювання боргу та включення суми такого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого йому як платнику податків (звітності ф. 1-ДФ за 1-й квартал 2018 року) .

Виходячи з наведеного ОСОБА_2 вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення незаконними, а тому з метою захисту своїх прав звернувся до суду із цим позовом про їх скасування.

Одночасно із позовною заявою позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.04.2021 о 10:00 год.

Щодо процесуального питання про поновлення процесуального строку, суд дійшов висновку, що позивач дотримався встановленого нормами Податкового кодексу України спеціального строку для оскарження податкових повідомлень рішень, а тому такий строк не потребує поновлення.

06.04.2021 від Головного управління ДПС у Вінницькій області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти адміністративного позову.

Обґрунтовуючи мотиви відзиву відповідач зазначає, що позивачем протиправно не відображено в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік дохід, отриманий платником як додаткове благо та не сплачено податок та військовий збір з такого доходу.

Додатковим благом є сума прощеного позивачу ПАТ «ОТП Банк» основної суми кредиту в розмірі 733036,47 грн.

Невиконання позивачем податкового обов`язку із сплати грошового зобов`язання стало підставою для його донарахування контролюючим органом згідно оскаржуваних податкових повідомлень рішень № від 20.02.2020 та № від 20.02.2020.

Спростовуючи аргументи позивача в частині порушення податковим органом процедури його повідомлення про результати перевірки, податковий орган зазначив, що ним виконано у спосіб передбачений нормами Податкового кодексу України обов`язок щодо надіслання акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 та податкових повідомлень-рішень № від 20.02.2020 та № від 20.02.2020. Просить врахувати, що поштові відправлення не вручені адресату із незалежних від адресанта причин та повернулися до контролюючого органу за закінченням встановленого строку зберігання.

Із цих мотивів відповідач вважає спірні податкові повідомлення-рішення правомірними та просить відмовити у задоволенні позову про їх скасування.

Разом із відзивом до суду відповідачем подано клопотання про його заміну правонаступником.

07.04.2021 на адресу суду від представника позивача Вдовиченко М.І. надійшло клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 08.04.2021 у зв`язку із неможливістю прибуття до суду за станом здоров`я.

08.04.2021 судом задоволено клопотання представника позивача Вдовиченко М.І. та відкладено судове засідання до 29.04.2021.

29.04.2021 сторони в судове засідання не з`явились, подавши клопотання про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату. Клопотання представника позивача мотивовано необхідністю надання їй часу для підготовки заяви про зміну підстав позову у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» від 13.04.2021 № 1383-ІХ

Усною ухвалою суду від 29.04.2021 клопотання сторін про відкладення розгляду справи задоволено. Підготовче засідання відкладено на 20.05.2021.

19.05.2021 представником позивача було подано заяву про зміну підстав позову, яка усною ухвалою суду від 20.05.2021 прийнята до розгляду.

Із урахуванням заяви про зміну підстав позову, неправомірність оскаржених податкових повідомлень рішень обґрунтовувалася позивачем із посиланням на такі аргументи.

Позивач зіслався на неправомірність дій податкового органу з огляду на порушення ним ст. 42 (п. 42.1, 42.2), ст. 58 (п. 58.1, 58.2, 58.3), ст. 86 ( 86.1, 86.4, 86.7, 86.8) Податкового кодексу України ( далі ПК України, ПКУ). Допущені на думку позивача порушення полягали у такому:

ненадіслання акту документальної перевірки, що унеможливило ознайомлення із висновками та подання заперечень на такий акт;

ненадіслання податкових повідомлень - рішень з розрахунком податкових зобов`язань, штрафних санкцій та пені, що порушило право на інформацію про суму донарахованих грошових зобов`язань та оскарження їх у встановленому порядку.

Окремо, позивач зазначає, що відповідно до вимог п.п. «д» п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України кредитор був зобов`язаний повідомити його шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення про прощення (анулювання) боргу. Однак після укладення договору про прощення боргу ПАТ «ОТП Банк» вказаного обов`язку не виконав, що звільняє позивача від обов`язку сплати донарахованих сум податкового зобов`язання.

Особливу увагу представник позивача звертає на те, що під час розгляду цієї адміністративної справи набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» від 13.04.2021 № 1383-ІХ (далі - Закон від 13.04.2021 № 1383-ІХ).

Вказаним законом внесено зміни до п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, та передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи, отримані платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Також, Законом від 13.04.2021 № 1383-ІХ доповнено абз. 3 п.п.165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПКУ, у відповідності до якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, прошеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Виходячи з наведеного позивач вважає, що законодавець скасував відповідальність фізичних осіб - платників податків зі сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору та звільнив від обов`язку сплати податкових зобов`язань фізичних осіб, щодо яких банком прийнято рішення про прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості.

Позивач вважає, що норми Закону від 13.04.2021 № 1383-ІХ належить застосувати до спірних правовідносин ретроспективно на підставі ст. 58 Конституції України відповідно до якої закони що скасовують відповідальність особи мають зворотну дію в часі.

У підготовчому судовому засіданні 20.05.2021 суд усною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача про заміну його правонаступником.

Також, усною ухвалою суду від 20.05.2021 відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву із урахуванням змінених підстав позову.

Ухвалою суду від 20.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.06.2021.

08.06.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням зміни підстав позову.

У відзиві відповідач в повному обсязі заперечує позов, та зазначає, що ПАТ «ОТП БАНК» листом від 27.05.2019 №01-05-19-6/6089, надісланим відповідачу у відповідь на його запит № 7582/10/02-32-50-06 від 15.05.2019 з метою підтвердження виплачених доходів і надання документів, підтвердив достовірність даних про суми виплачених (нарахованих) доходів на користь ОСОБА_2 зазначених у звітності ф. 1-ДФ за 1 квартал 2018 року з ознакою доходу 126.

Як наслідок ГУ ДПС у Вінницькій області проведено перевірку та встановлено, що позивачем не відображено в поданій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік дохід отриманий як додаткове благо, і, відповідно, не сплачено податок з такого доходу. Тому контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем порушено п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (не визначено та не сплачено суми податку на доходи фізичних осіб). Ця обставина стала підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 20.02.2020.

Також за наслідками перевірки відповідач встановив, що позивач за 2018 рік не нарахував військовий збір за ставкою 1.5 % від суми доходу у вигляді додаткового блага (ознака доходу - 126), в результаті чого ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.02.2020.

Щодо аргументів про ненадіслання акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 , та податкових повідомлень-рішень № від 20.02.2020 та № від 20.02.2020 відповідач вказує, що ці документи надсилались платнику податків у спосіб передбачений Податковим кодексом України, однак поштові відправлення поверталися неврученими до контролюючого органу із зазначенням причин: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Заперечуючи аргументи позивача про зворотну дію в часі Закону від 13.04.2021 № 1383-ІХ, податковий орган наголошує, що дія закону чи іншого нормативно-правового акту поширюється тільки на ті правовідносини, які виникли після набуття ним чинності.

Тому, на думку відповідача, приймаючи спірні податкові повідомлення рішення, контролюючий орган правомірно керувався нормами Податкового кодексу України, що були чинними на час їх прийняття у зв`язку із чим просить у задоволені вимог адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні 17.06.2021 судом заслухано пояснення представників сторін та досліджено письмові докази.

У вступному слові представник позивача підтримала позовні вимоги та просила скасувати податкові повідомлення рішення із урахуванням тих аргументів про які зазначено в заяві про зміну підстав позову. Звертала увагу суду на порушення процедури листування контролюючого органу із платником податків, порушення порядку визначення грошового зобов`язання контролюючим органом та просила застосувати норми Закону від 13.04.2021 № 1383-ІХ які звільняють позивача від обов`язку сплати донарахованих сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Представник відповідача у поясненнях проти позову заперечив, та акцентував увагу, що дію Закону від 13.04.2021 № 1383-ІХ не можна поширювати на правовідносини, що мали місце до набрання ним чинності. Зазначив про необґрунтованість тверджень позивача щодо порушення процедури проведення перевірки, повідомлення про її результати та нарахування податкового зобов`язання.

Ухвалою від 17.06.2021 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 14.07.2021.

14.07.2021 судом проведено судові дебати.

Заслухавши пояснення учасників справи, надавши оцінку письмовим доказам, що долучені до матеріалів адміністративної справи, суд встановив наступне.

На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ та наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 12.11.2019 № 2004 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб та самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Вінницькій області Кіт Світланою Михайлівною, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

Перевірка проводилася з 17.12.2019 по 21.12.2019.

Копію наказу про проведення перевірки від 12.11.2019 та письмове повідомлення про дату, час та місце її проведення № 796 від 12.11.2019 надіслано позивачу та отримано ним 18.11.2019, тобто до моменту початку податкової перевірки. Ця обставина позивачем не заперечується.

За результатами перевірки складено Акт від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ «ОТП БАНК» фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 по 31.12.2018» (далі Акт від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 ).

Актом від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 задокументовано порушення позивачем таких норм податкового законодавства:

1). п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ, в результаті чого донараховано податок на доходи з фізичних осіб за 2018 рік в загальній сумі 131946, 57 грн.

2). п.п. 1.2, 1.3 п. 16 і підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано суму військового збору за 2018 рік в сумі 10995,54 грн.

Підставою для висновків контролюючого органу стало те, що ОСОБА_2 в 2018 році отримано дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) в сумі 733036,50 грн.

У Акті податкової перевірки зазначено, що ГУ ДПС у Вінницькій області надіслано запит від № 7582/10/02-32-50-06 від 15.05.2019 на адресу АТ «ОТП БАНК» для підтвердження виплачених доходів і надання документів.

На вищевказаний запит отримано відповідь у формі листа від 27.05.2019 № 01-05-19-6/6089, яким підтверджено достовірність даних про суми виплачених (нарахованих) доходів на користь ОСОБА_2 зазначених у звітності ф. 1-ДФ за 1 кв. 2018 року за ознакою доходу 126.

Контролюючим органом встановлено, що ОСОБА_2 податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік не відображено дохід, отриманий платником як додаткове благо, та як наслідок не сплачено податок з такого доходу та військовий збір.

На підставі Акта від 26.12.2019 № 1274/33/20.02.2020 відповідачем 20.02.2020 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 164933,21 грн.

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 30744,42 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 20.02.2020 № та від 20.02.2020 № ОСОБА_2 звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку прийнятим відповідачем рішенням з огляду на підстави позову ОСОБА_2 суд керується такими мотивами.

Підпунктом 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України передбачено, що платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно п.п. 163.1.1. п. 163.1 ст. 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 16-1 Підрозділу 10 ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

В силу п.п. 1.1. 1.2 п. 16-1 Підрозділу 10 ПК України, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, а об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, передбачений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Згідно п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин із урахуванням змін, що внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 №321-VIII) одним із додаткових благ, що включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку є дохід, отриманий платником податку у вигляді:

основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Змінами, що внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Відтак, із урахуванням цих змін, в числі об`єктів які належать до оподатковуваного доходу залишено виключно основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором. Ця сума вважається додатковим благом отриманим платником податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, при вирішенні цієї справи визначальним є встановлення і дослідження обставин щодо складових суми прощеної (анульованої) кредитором боргу, яка може включати в себе як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, а також дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, що дозволить визначити правовий режим прощеної заборгованості й, відповідно, наявність у позивача обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації (до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду подібної справи, зокрема постанова від 10.05.2018, справа № 802/142/17-а (адміністративне провадження № К/9901/35810/18).

При досліджені вказаних обставин суд встановив, що 13.09.2007 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № МL-В00/068/2007 за умовами якого Банк надає ОСОБА_2 кредит в сумі 51340,61 швейцарських франків зі сплатою відсотків 3,99 % річних, а ОСОБА_2 зобов`язується повертати відповідну частину кредиту та нараховані проценти щомісяця в сумі, передбаченій графіком платежів (а.с. 41-48).

За кошти отримані за договором від 13.09.2007 № МL-В00/068/2007 позивач придбав житло на підставі договору купівлі - продажу квартири від 13.09.2007 року, засвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. і зареєстрованим в реєстрі за № 5599 (а.с. 55-57).

Предметом договору купівлі - продажу від 13.09.2007 стала квартира АДРЕСА_1 .

Ця квартира стала предметом договору іпотеки від 13.09.2007, укладеного між позивачем і банком. Договір засвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. і зареєстрований в реєстрі за № 5612 (а.с 49-54).

Відомості про обтяження за цим договором були зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5653959 від 13.09.2007.

В подальшому між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір від 29.01.2018 про внесення змін та доповнень № 1 (про прощення боргу) до кредитного договору від 13.09.2007 № МL-В00/068/2007 року (а.с. 57-58).

Відповідно до п. 1 Договору про прощення боргу від 29.01.2018, позивач зобов`язався погасити у термін до 29.01.2018 боргові зобов`язання перед банком в розмірі 10000,00 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору складало 305219,10 грн.

За умови належного виконання позивачем умов кредитного договору та п.1.1. Договору прощення боргу від 29.01.2018 позивач буде вважатися таким, що погасив свої зобов`язання перед банком в повному обсязі і банк, керуючись ст. 605 ЦК України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 33787,28 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору становило 1031252,32 грн., що складається з:

суми кредиту (основної суми боргу) в розмірі 24016,73 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору складало 733036,47 грн;

процентів в розмірі 9770,55 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору складало 298215,85 грн.

Із Акту перевірки від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 судом встановлено, що суму донарахованого спірними податковими повідомленнями рішеннями податкового зобов`язання та військового збору відповідач обчислив виходячи із нарахованого позивачу доходу в розмірі 733036,47 грн.

Враховуючи умови Договору про прощення боргу від 29.01.2018, суд зазначає, що за своєю правовою природою сума доходу позивача є виключно основною сумою кредиту, що прощений ОСОБА_2 банком. Нараховані проценти за користування отриманими в кредит коштами в сумі 298215,85 грн. до структури загального річного оподаткованого доходу позивача контролюючим органом не включалися. Відтак, при донарахуванні позивачу грошового зобов`язання, податковий орган дотримався норм п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Однією із підстав позову ОСОБА_2 зазначено те, що кредитор (ПАТ «ОТП Банк») після прийняття рішення про анулювання боргу не дотримався встановленого п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України порядку повідомлення його як боржника про прощення (анулювання) боргу. Позивач вважає, що кредитор зобов`язаний був повідомити платника податку - боржника про анулювання боргу шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення. У разі недотримання цієї процедури, на думку позивача, обов`язок із сплати податкових зобов`язань переходить до банка, який набуває статус податкового агента.

При оцінці наведеного позивачем аргументу суд враховує, що в силу норм п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на момент донарахування позивачу податкового зобов`язання), про суму прощеного (анульованого) боргу кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналізуючи передбачені п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України правила суд зазначає, що такими встановлено безумовний обов`язок кредитора повідомити платника податків (боржника) про суму прощеного (анульованого) боргу. Однак процитований підпункт Податкового кодексу України передбачає альтернативні способи такого повідомлення, а саме:

шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення;

або шляхом укладення відповідного договору;

або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Тому позивач помилково вважає, що ненаправлення йому банком (кредитором) рекомендованим листом з повідомленням про вручення письмового повідомлення про прощення (анулювання) боргу беззаперечно вказує на порушення банком норм податкового закону та є підставою для звільнення його від податкового обов`язку.

При досліджені обставин цієї справи суд встановив, що за умовами пункту 2 Договору прощення боргу від 29.01.2018, позивача повідомлено, що відповідно до вимог п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України у нього виникає оподатковуваний дохід та він зобов`язаний подати до податкового органу декларацію, сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та розмірах встановлених чинним законодавством України. Далі у цьому пункті Договору від 29.01.2018 йдеться про те, що шляхом підписання позичальником ( ОСОБА_2 ) цього додаткового договору, позичальник стверджує, що банк проінформував його про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу (а.с. 57). Договір прощення боргу від 29.01.2018 позивачем підписано (а.с. 58).

Відтак, суд доходить висновку, що банком виконано обов`язок щодо повідомлення позивача (позичальника) у спосіб укладення відповідного договору про суму прощеного (анульованого) боргу та про його податкові обов`язки які виникли внаслідок прощення боргу за кредитним договором від 13.09.2007 № МL-В00/068/2007. Такий спосіб повідомлення платника податків (боржника) є допустимим, адже прямо передбачений диспозицією п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Попри це, позивач обов`язку із подання податкової декларації та сплати сум податку та військового збору із отриманого доходу (прощеної основної суми кредиту) не виконав, а тому відповідачем правомірно зроблено висновок про наявність підстав для донарахування ОСОБА_2 суми несплачених податкових зобов`язань.

Позивач аргументуючи позовні вимоги про скасування податкових повідомлень рішень як на ознаки їх протиправності посилається і на те, що відповідачем порушено встановлений нормами Податкового кодексу України порядок надіслання йому Акту перевірки від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 , оскаржуваних податкових повідомлень рішень від 20.02.2020 № та від 20.02.2020 № та відповіді на його скаргу, що подана з метою адміністративного оскарження донарахованих йому сум грошових зобов`язань. Звертає увагу на те, що порушення відповідачем строків розгляду скарги та прийняття відповідного рішення є підставою для висновку про те, що скарга вважається задоволеною, а він (платник податку) вільний від податкового обов`язку із сплати зобов`язання.

При оцінці вказаних підстав позову, суд керується такими мотивами.

Відповідно до п. 86.4 ст. 86 ПК України, акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки.

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При досліджені поданих відповідачем доказів встановлено, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 114). Зареєстроване місце проживання позивача співпадає із його податковою адресою.

У судовому засіданні представником позивача підтверджено достовірність та незмінність зареєстрованого місця проживання позивача та його податкової адреси.

У відповідності до п. 42.3 ст. 42 ПК України позивач про зміну податкової адреси ГУ ДПС у Вінницькій області не повідомляв.

При огляді долучених до справи матеріалів податкової перевірки ОСОБА_2 встановлено, що Акт перевірки від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 та прийняті на його підставі податкові повідомлення рішення від 20.02.2020 № та від 20.02.2020 № надіслано платнику податку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вказаною вище адресою ( АДРЕСА_2 ), однак поштові відправлення не були вручені адресату та повернулись адресанту із зазначенням причин повернення: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 97, 100).

Відтак, в силу норм п. 42.2 ст. 42 ПК України, акт перевірки та податкові повідомлення рішення, які надсилались позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за його належною адресою вважаються врученими. Це вказує на безпідставність тверджень позивача про порушення контролюючим органом вимог Податкового кодексу України при листуванні із платником податків.

Щодо аргументів позивача про подання ним скарги на донараховане грошове зобов`язання та її задоволення за принципом «мовчазної згоди», то при їх оцінці суд керується такими мотивами.

Відповідно до п. 56.2 ст. 56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (п. 56.3 ст. 56 ПК України).

Пунктом 56.7 ст. 56 ПК України передбачено, що у разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

Згідно п. 56.9 ст. 56 ПК України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

При дослідженні зібраних судом доказів встановлено, що 10.08.2020 позивачем отримано податкову вимогу від 31.07.2020 № 328075-50 про сплату податкового боргу в сумі 195694,40 грн визначеного на підставі оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень рішень (а.с. 12).

Не погодившись із податковою вимогою ним підготовлено та подано скаргу від 18.08.2020, що адресована ДПС України, у якій висловлено прохання скасувати вимогу від 31.07.2020 № 328075-50 (а.с. 15-17).

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналізуючи норми ст. 59 ПК України суд зазначає, що за своєю правовою природою податкова вимога не є рішенням контролюючого органу про донарахування (визначення) платнику податків грошового зобов`язання. Вона є рішенням надіслання якого платнику податків переслідує інформаційну мету, а саме довести до його відома факт існування податкового боргу та повідомити про обов`язок його сплати у встановлені строки. Тому, навіть у випадку скасування податкової вимоги у адміністративному чи судовому порядку платник податків не вважатиметься вільним від обов`язку сплатити донараховані податковими повідомленнями рішеннями суми податкового зобов`язання. Відтак, аргументи позивача про оскарження податкової вимоги в адміністративному порядку та ймовірне задоволення його скарги не впливає на висновки суду про правомірність донарахування йому податкового зобов`язання згідно спірних податкових повідомлень рішень.

Обґрунтовуючи неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень позивач просив врахувати і те, що згідно норм п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, він має право на сплату податкового зобов`язання нарахованого на суму боргу прощеного кредитором за його самостійним рішенням протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов`язання. Це право у нього виникло з огляду на те, що кредит отриманий на підставі договору від 13.09.2007 № МL-В00/068/2007 є іпотечним, адже отримані в користування кошти використано для придбання житла за договором купівлі - продажу квартири від 13.09.2007.

Натомість, при прийнятті спірних податкових повідомлень - рішень відповідачем вказаного не враховано, що на думку ОСОБА_2 вказує на їх протиправність.

Надавши оцінку вказаним аргументам позивача, суд дійшов висновку про їх безпідставність із таких мотивів.

За кошти отримані в користування згідно кредитного договору від 13.09.2007 № МL-В00/068/2007 позивач придбав житло (договір купівлі - продажу квартири від 13.09.2007 року засвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. і зареєстрованим в реєстрі за № 5599) (а.с. 55-57).

Предметом договору купівлі - продажу від 13.09.2007 стала квартира АДРЕСА_1 .

Квартира передана в іпотеку за договором від 13.09.2007, укладеним між позивачем і банком. Договір засвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. і зареєстрований в реєстрі за № 5612 (а.с 49-54).

Згідно норм абз. 2-3 п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, за кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), платник податку має право на сплату суми податкового зобов`язання, нарахованої на суму боргу, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов`язання. Для розстрочення такої суми податкового зобов`язання платник податку разом із декларацією подає до контролюючого органу заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.

Суми розстрочених податкових зобов`язань розраховуються платником податку самостійно згідно з документами щодо суми прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків) та погашаються рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.

Проаналізувавши норми абз 2-3 п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України суд зазначає, що ними передбачено процедуру розстрочення протягом трьох років суми податкового зобов`язання нарахованого на суму боргу прощеного (анульованого) банком своєму кредитору за певних умов. Такими умовами є: 1) самостійне декларування платником податку (боржником) суми податкового зобов`язання; 2) подання разом із декларацією заяви у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання; 3) наведення розрахунку суми податкового зобов`язання та графіку його погашення.

Проте судом встановлено, що вказаних умов ОСОБА_2 не дотримався. В першу чергу суд звертає увагу, що сума податкового зобов`язання не була ним задекларована за його власним рішенням, а донарахована контролюючим органом на підставі оскаржуваних податкових повідомлень рішень за результатом перевірки платника податків. Не дотримання першої умови та неподання позивачем податкової декларації виключає і дотримання інших вказаних вище умов для реалізації права на розстрочення сплати податкового зобов`язання.

Відтак, позивач безпідставно посилається на порушення відповідачем норм абз. 2-3 п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України в обґрунтування власних тверджень про незаконність оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Щодо посилань позивача на Закон від 13.04.2021 № 1383-ІХ яким п.п.165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України доповнено абз. 3 та передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, прошеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, суд зазначає наступне.

13.04.2021 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» № 1383-ІХ (далі Закон № 1383-ІХ). Цей закон набрав чинності 23.04.2021.

Законом № 1383-ІХ від 13.04.2021 до Податкового кодексу України внесено деякі зміни.

Зокрема у підпункті 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 абзац перший підпункту «д» викладено в такій редакції:

"д) основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом".

Крім цього, п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України доповнено абзацом третім такого змісту:

"До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: «основна сума боргу (кредиту) платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності".

Безспірним є та обставина, що за Договором прощення боргу від 29.01.2018 позивачу анульовано основну суму боргу за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості.

Однак розбіжним залишилося питання, щодо наявності підстав для застосування до спірних правових відносин норм Закон № 1383-ІХ. Представник позивача вважає, що цей закон скасовує відповідальність ОСОБА_2 у сфері оподаткування, а тому на підставі ст. 58 Конституції України має зворотну дію та може бути підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Відповідач із вказаними твердженнями не погоджується та вважає, що на момент прийняття податкових повідомлень рішень від 20.02.2020 № та від 20.02.2020 № діяв правомірно, адже керувався нормами податкового закону, що був чинним на момент їх прийняття. При цьому заперечував можливість зворотної дії в часі Закону № 1383-ІХ.

Визначаючись щодо вказаного питання суд керується такими мотивами.

За загальним правилом передбаченим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Позицію щодо застосування вказаної Конституційної норми неодноразово висловлював у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Виняток із загального правила передбачений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, та поширюється на випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналіз рішень Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення норм ст. 58 Конституції України стосовно дії нормативно правового акту в часі, дає підстави для висновку, що з метою вирішення питання про його поширення на певні правовідносини необхідно з`ясувати: 1) момент виникнення та припинення правовідносин, які в подальшому стали спірними; 2) момент набуття чинності «нового» нормативно-правового акта; 3) наявність або відсутність у новоприйнятому законі окремих його положень, що передбачають особливості його застосування в часі; 4) чи містить нормативно-правовий акт положення, які скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у 2018 році. Зокрема договір про прощення боргу між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» було укладено 29.01.2018. Цей договір став підставою для анулювання позивачу боргу за кредитним договором та, як наслідок, для виникнення у нього обов`язку подати до 30.04.2019 податкову декларацію та сплатити податок із доходів фізичних осіб із віднесенням додаткового блага до структури загального річного оподатковуваного доходу, проте вказаного обов`язку позивач не виконав.

Невиконання ОСОБА_2 податкового обов`язку із сплати податкового зобов`язання був задокументований Актом податкової перевірки від 26.12.2019 № 1274/33/ НОМЕР_1 на підставі якого податковим органом прийняті податкові повідомлення рішення від 20.02.2020 № та від 20.02.2020 № .

Натомість Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» від 13.04.2021 № 1383-ІХ набрав чинності 23.04.2021, тобто після завершення правовідносин пов`язаних із декларуванням та сплатою позивачем податкових зобов`язань із отриманого ним у 2018 році доходу.

Аналіз норм Закону № 1383-ІХ дає підстави для висновку, що такий не містить правил, які б передбачали особливості застосування його норм у часі та поширювали б його дію на правовідносини які виникли та припинилися до набрання ним чинності адже ним безальтернативно передбачено, що "цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування".

Відтак, суд не вбачає підстав для застосування норм Закону № 1383-ІХ до правовідносин щодо сплати позивачем зобов`язань донарахованих йому спірними податковими повідомленнями - рішеннями.

Крім цього суд враховує, що згідно п.п. 4.1.2, 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах:

рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

На думку суду ретроспективне застосування норм Закону № 1383-ІХ до правовідносин у яких виник спір не узгоджуватиметься із цими принципами, адже зумовить ситуацію за якої, частина фізичних осіб платників податків які отримали у 2018 році дохід у вигляді прошеного кредитором боргу сплачували податок та військовий збір із такого доходу, тоді як позивач посилаючись на норми нового Закону № 1383-ІХ від 13.04.2021 намагається уникнути такого обов`язку.

Більше того, суд враховує висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні від 05.04.2001 справа № 1-16/2001 (справа про податки), де Конституційного Суду звернув особливу увагу на недопустимість ретроспективного застосування норм податкового закону в часі, дійшовши висновку що таке регулювання порушує норми ст. 58 Конституції України про незворотність дії законів дії в часі.

Водночас суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що Закон № 1383-ІХ підлягає ретроспективному застосуванню до спірних правовідносин з огляду на те, що ним скасовано відповідальність фізичних осіб платників податків, оскільки предмет правового регулювання закону не пов`язаний із скасуванням чи пом`якшенням жодного із видів відповідальності особи. Цим законом внесено зміни у п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України виключно у частині, що стосується визначення бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб. База оподаткування це окремий елемент податку, який не можна ототожнювати із відповідальністю за несвоєчасну його сплату.

Відтак суд вважає, що Закон № 1383-ІХ за сферою його правового регулювання безпосередньо не врегульовує питання відповідальності платників податків, а тому посилання позивача на скасування чи пом`якшення ним відповідальності, як підставу його ретроспективного застосування, є безпідставними.

Крім того суд враховує, що дія Конституційної норми про недопустимість зворотної дії законів у часі проявляється ще й у тому, що рішення суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.

Відповідний висновок заснований на положеннях статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що спірні податкові повідомлення рішення від 20.02.2020 № та від 20.02.2020 № прийняті у повній відповідності із діючими на момент їх прийняття нормами Податкового кодексу України, подальші зміни у нормативному регулюванні спірних правовідносин не можуть бути підставою для їх скасування.

Узагальнюючи встановлені при розгляді цієї справи обставини та надану їм оцінку, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначений Податковим кодексом України та із урахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття. Це є підставою для висновку про їх правомірність, а тому позов про визнання податкових повідомлень рішень протиправними та скасування задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що у задоволенні адміністративного позову судом відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягає стягненню в його користь.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області - вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, код ЄДРПОУ ВП 44069150.

Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2021.

Суддя Богоніс Михайло Богданович