Справа № 640/6688/21
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року м. Київ № 640/6688/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри

Леонідівни

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, в якій просить суд:

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63847478 від 29.12.2020 винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом ЖМНО Горай О.С. за заявою ТОВ "ФК "АЛАНД".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем положень ч.2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", якими передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. В свою чергу, як вказує позивач, його місце проживання є: АДРЕСА_1 . Отже місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Дорошкевич В.Л., а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 63847478 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Відповідач проти позову заперечив із посиланням на те, що діяв в межах наданих йому Законом повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Так, зазначає, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса від 08.09.2020 року №35276 місцем проживання боржника є АДРЕСА_2 , що входить до виконавчого округу м. Києва. Вказаний виконавчий напис нотаріуса не був оскарженим позивачем, та є чинним, а тому приватним виконавцем жодним чином не порушено норми ЗУ «Про виконавче провадження».

Також на виконання вимог ухвали суду відповідачем подано суду копії матеріалів виконавчого провадження № 63847478.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63847478 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 9 988,34 грн. Вказана постанова прийнята на підставі виконавчого напису № 35276 від 08.09.2020 приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича.

Відповідно до супровідного листа, що міститься у матеріалах виконавчого провадження № 63847478, наданих відповідачем на вимогу суду, вказана вище постанова була надіслана позивачу за двома адресами:

1) АДРЕСА_2 - що була вказана у виконавчому написі приватного нотаріуса;

2) АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що у виконавчому написі № 35276 від 08.09.2020р., вчиненому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вказано місце проживання Боржника - ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , та місце реєстрації - АДРЕСА_1 .

Тобто, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 - знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.

Суд звертає увагу на те, що 07.12.2020 р. стягувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» було подано до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни заяву №20085684 від 09.11.2020 р. про примусове виконання рішення, у якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 35276 від 08.09.2020р., що виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.

У вище вказаній заяві стягувачем зазначено, що місцем проживання боржника - ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 (виконавчий округ - м. Київ), що територіально відноситься та підпорядковано Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірі Леонідівні.

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника зазначеного у виконавчому документі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі №511/1342/17.

Суд звертає увагу на те, що за змістом ст.ст. 24, 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання

Окрім зазначеного вище, вказує на положення ч. 3 ст. 26 Закон України "Про виконавче провадження" передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової стати.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно абз. 5 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як зазначено у ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію міст проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.

Отже, положення ч.2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" у взаємозв`язку з ч.3 ст.26 того ж Закону, щодо відомостей про "місце проживання", "місце перебування" чи "місцезнаходження" особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України "Про виконавче провадження" застосовуються всі три окремих поняття.

На підставі зазначеного вище, 08.12.2020р. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна правомірно керуючись ст.ст. 4, 24, 26, 28 Закону України "Про виконавче провадження" та виходячи із зазначеної стягувачем у заяві про примусове виконання рішення інформації про місце проживання боржника, відкрито виконавче провадження за місцем проживання/перебування боржника та винесено у виконавчому провадженні № 63847478 оскаржувану позивачем постанову про відкриття виконавчого провадження.

До того ж, відповідно до положень частини 3 статті 5 Закону України № 1404-VIII приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 4 статті 4 цього закону закріплено перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, однією з яких є пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначення у написі нотаріуса інформації про місце проживання боржника на території, на яку поширюються функції відповідача, надавало останньому право на прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, а підстави для повернення виконавчого документа були відсутні.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 10 Закону України № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 13 цього Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Отже, встановивши, що виконавчий документ пред`явлено за місцем виконання, підстави для його повернення стягувану на час його пред`явлення були відсутні, суд приходить до висновку, що дії приватного виконавця під час прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження відповідали вимогам Закону України "Про виконавче провадження", при цьому права позивача, який зобов`язаний виконати рішення, порушені не були.

Разом з цим, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відмовив у відкритті касаційного провадження у справі № 752/17111/13-ц з аналогічними правовідносинами та висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020р. у справі № 640/11785/20, від 15.09.2020р. у справі № 320/3760/20, від 08.09.2020р. у справі № 580/763/20, від 01.09.2020р. у справі № 640/15937/20, від 14.08.2020р. у справі № 640/11479/20, від 12.08.2020р. у справі № 640/11224/20, від 21.07.2020р. у справі № 320/4031/20, від 09.07.2020р. у справі № 640/9387/20, від 07.07.2020р. у справі № 580/1438/20, від 23.06.2020р. у справі № 580/1337/20.

На підставі зазначеного вище, слід дійти висновку, що приватний виконавець Дорошкевич В.Л. правомірно керуючись ст. ст. 4, 24, 26, 28 ЗУ "Про виконавче провадження" та виходячи із зазначеної у виконавчих написах та стягувачем у заявах про примусове виконання рішення інформації про місце проживання боржника, відкрито виконавче провадження за місцем проживання боржника та винесено у виконавчому провадженні № 63847478 оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено наявність правових підстав для скасування оскаржуваних постанов в той час, як відповідач довів правомірність та обґрунтованість прийнятих ним рішень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є визнання виконавчого напису № 35276 від 08.09.2020р., вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 139, 243-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко