Справа № 540/3957/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/3957/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді: Ковбій О.В., розглянувши питання щодо залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м.Херсоні ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м.Херсоні ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м. Херсоні ради від 20.02.2020 року, оформлене у вигляді повідомлення про відмову у наданні державної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, а саме, ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м. Херсоні призначити та виплатити державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, а саме, ОСОБА_1 за період з 04.10.2019 року по 01.11.2020 року.

Ухвалою суду від 24.12.2020 року в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду позовну заяву повернуто.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021 року ухвала суду скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 19.05.2021 року провадження в справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, зокрема, надані відповідачем документи, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду з огляду на наступне.

Так, при первинному надходженні даної справи, судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та в подальшому про повернення позовної заяви в зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Приймаючи вказане судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржено рішення відповідача про відмову у наданні державної допомоги від 20.02.2020 року. Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 видано 13.03.2020 року. Метою доручення визначено - оформлення соціальної допомоги по інвалідності.

Тобто, при зверненні за наданням безоплатної правової допомоги ОСОБА_1 вже було відомо про оскаржене рішення.

З цього суд дійшов висновку, що про порушення прав позивачу було відомо, щонайменше з 13.03.2020 року, а з позовом він звернувся до суду 08.12.2020 року, тобто з пропуском встановленого ст.123 КАС України шестимісячного строку.

Однак, суд апеляційної інстанції визнав наведені висновки суду необґрунтованими та вказав, що в рамках даного спору, у відповідності до вимог КАС України, днем коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, є день отримання оскаржуваного рішення.

Тобто, саме з цієї дати і починається для позивача строк на звернення до суду із заявленим позовом, визначений ст. 122 КАС України, оскільки подання такого позову вимагає обізнаності зі змістом оскаржуваного рішення, підставами для його прийняття, для виконання вимог ст.ст. 160, 161 КАС України та взагалі прийняття рішення щодо необхідності подання такого позову.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази щодо вручення безпосередньо позивачу копії оскаржуваного рішення (повідомлення) про відмову у наданні державної допомоги.

Суд апеляційної інстанції вказав, що фактично наведеним висновком суд першої інстанції поклав відповідальність за бездіяльність відповідача щодо вручення оскаржуваного рішення на позивача, що не може бути визнано обґрунтованим та прийняв наведені позивачем твердження стосовно того, що повідомлення про відмову у наданні державної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам було отримано на запит представника позивача лише згідно супровідного листа Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м. Херсоні ради від 05.11.2020 року.

З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у судовому рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також судом першої інстанції порушенні норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання.

Разом з тим, під час провадження у справі після апеляційного розгляду, судом отримано необхідні документи для підтвердження попереднього висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду та про надання позивачем та його представником до суду першої та апеляційної інстанції неправдивих відомостей про дату, з якої стало відомо про порушення прав за захистом яких вони звернулись до суду.

Так, Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Наявність такої умови дисциплінує учасників правовідносин, запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Також, суд зазначає, що ч.1 ст. 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, позивач мав право на судове оскарження рішення від 20.02.2020 протягом шести місяців з моменту, як йому стало відомо про його існування.

04.06.2021 року відповідачем надано до суду докази, а саме лист Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 09.04.2021 року №24/6/4-1605/ЯЧ, в якому установа, в якій відбуває покарання позивач, вказує, що засуджений отримав лист про відмову в призначенні державної соціальної допомоги через відсутність місця реєстрації 25.02.2020 року. На підтвердження вказаного, автором листа додано розписку позивача про отримання відповідного листа (а.с.108-109).

Таким чином, в матеріалах справи наявні беззаперечні докази, які підтверджують те, що про порушення прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, йому було відомо з 25.02.2020 року, тоді як до суду він звернувся 08.12.2020 року, тобто з пропуском передбаченого ст. 122 КАС України строку.

Твердження позивача та його представника, які були прийняті за базові судом апеляційної інстанції відносно того, що повідомлення про відмову у наданні державної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам було отримано на запит представника позивача лише згідно супровідного листа Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м. Херсоні ради від 05.11.2020 року та стосовно того, що саме з цього дня необхідно розпочинати відлік строку звернення до суду, спростовується наданими вищезгаданими доказами.

Отже, доказами, здобутими після апеляційного розгляду справи підтверджується пропуск позивачем строку звернення до суду та факт надання ним суду неправдивих відомостей щодо дати, з якої йому стало відомо про порушення прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення (заявлялись позивачем при первинному зверненні та набули оцінку в ухвалі суду про повернення позовної заяви), суд не вважає достатніми для поновлення відповідного права позивача та вказує про наступне.

Щодо посилань представника позивача на обмеження, пов`язані з карантинними заходами введеними в країні.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" установлено з 12 березня 2020р. до 22 травня 2020р. на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" продовжено до 31 липня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" дію карантину знову продовжено до 31 серпня 2020 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року розділ VI "Прикінцеві положення"Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3.

Згідно якого, окрім іншого, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, встановлені ст. 169 КАС України продовжуються на строк дії такого карантину.

17.07.2020 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким внесено зміни, зокрема, до Кодексу адміністративного судочинства України.

Після змін п.3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України викладено в наступній редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Також наведений пункт кодексу доповнено приміткою, за якою процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" в редакції Закону України від 30.03.2020 р. N 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX.

Отже, строки, раніше продовжені п.3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України до кінця дії карантину в новій редакції кодексу обмежені 20 денним строком, який починає перебіг після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX.

Наведені законодавчі зміни визначають кінцевою датою дії вищевказаних змін до 06.08.2020 року. Тобто, строки на звернення до суду, продовжені п.3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України закінчили свій перебіг 06.08.2020 року.

Проте, позивач звернувся до суду лише 08.12.2020 року, що вбачається з вхідного штампу канцелярії суду на позовній заяві, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду та граничної дати дії строків, продовжених п.3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України.

Представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження вказаних ним тверджень стосовно того, що введені в країні обмежувальні заходи об`єктивно унеможливили проведення його зустрічі з ОСОБА_1 раніше 28.08.2020. Як зазначає сам представник, дата зустрічі була ним обрана на власний розсуд.

Отже, представником позивача не вказано жодної обставини, яка об`єктивно унеможливила б його звернення до суду за захистом прав позивача протягом визначеного законом строку в шість місяців.

Водночас, вказані позивачем причини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не носять ознак об`єктивності та непереборності.

Таким чином, суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав протягом строку в дев`ять місяців.

Тому, з наведених вище обґрунтувань, суд визнає неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, викладені представником позивача в заяві від 23.12.2020 року та застосовує наслідки ч.2 ст. 123 КАС України.

Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин та з урахуванням відсутності доказів поважності причин пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м. Херсоні ради від 20.02.2020 року, оформлене у вигляді повідомлення про відмову у наданні державної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам та зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м. Херсоні призначити та виплатити державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, а саме, ОСОБА_1 за період з 04.10.2019 року по 01.11.2020 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду .

Керуючись ч. 1 ст. 240, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м.Херсоні ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвалу надіслати особам, які беруть участь у справі.

Роз`яснити позивачу, що постановлення ухвали про залишення без розгляду не позбавляє його права звернутись до суду повторно в загальному порядку, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

У разі постановлення ухвали в порядку письмового провадження ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112010100