Справа № 460/9282/20
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2021 року м. Рівне№ 460/9282/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Поліської митниці Держмитслужби (далі іменується - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Поліської митниці Держмитслужби від 19.11.2020 №000611319 та №000601319.

Позовна заява обґрунтована тим, що в період з січня 2018 року по листопад 2018 року з Словацької Республіки у відповідності до договорів купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_1 було ввезено на митну територію України ряд автомобілів, а саме:

1. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 50С17» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_1 (02.2018 рік)

2. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 50С17» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_2 (04.2018 рік)

3. автомобіль марки «RENAULT» модель «TRAFIC» ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_3 (04.2018 рік)

4. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 35C13» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_4 (04.2018 рік)

5. автомобіль марки «RENAULT» модель «MASTER» ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_5 (06.2018 рік)

6. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 35С15 V» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_6 (06.2018 рік)

7. автомобіль марки «RENAULT» модель «MASTER» ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_7 (10.2018 рік)

8. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 35С17 V» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_8 (11.2018 рік)

9. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 60С15» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_9 (11.2018 рік)

З метою провадження митних формальностей щодо ввезених автомобілів, митним брокером було подано митні декларації з присвоєними номерами митниці ДФС:

1. №UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року;

2. №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року;

3. №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року;

4. №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року;

5. №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року;

6. №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року;

7. №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року;

8. №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року;

9. №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року;

До митних декларацій, крім інших обов`язкових документів, було подано рахунки-фактури 2018-212 від 04.04.2018 року, 2018-214 від 04.04.2018 року, 2018-232 від 19.04.2018 року, 2018-077 від 13.02.2018 року, 2018-668 від 20.09.2018 року, 2018-805 від 31.10.2018 року, 2018-391 від 12.06.2018 року, 2018-393 від 12.06.2018 року та 2018-829 від 06.11.2018 року. В рахунках-фактурах, у відповідності до положень Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами продавцем були зазначені декларації інвойс, якими підтверджувалося походження автомобілів з Європейського Союзу (преференційне походження). За вищезазначеними митними деклараціями було проведено усі митні формальності та сплачені необхідні митні платежі.

01.10.2020 року повідомленням №7/13-19/10-19/ НОМЕР_10 позивача було повідомлено про проведення Головним управлінням ДФС у Рівненській області документальної невиїзної перевірки дотримання законодавства України з питань державної митної справи.

02.11.2020 року начальником відділу митного аудиту та головним державним інспектором митного аудиту Поліської митниці Держмитслужби було проведено перевірку та складено акт №26/7.13-19/ НОМЕР_11 про результати документальної невиїздної перевірки фізичної особи громадянки ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товарів за вищезазначеними митними деклараціями.

У висновку акту зазначено зокрема, що перевіркою встановлено порушення громадянкою ОСОБА_1 :

1. Частини 2 статті 48; ч.ч. 4,5 ст. 280; ч.1 ст. 281 Митного кодексу Укарїни; ч. 1 ст. 16 Протоколу 1 Угоди в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання за митними деклараціями №UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року; №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року; №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року; №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року; №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року на загальну суму 34 914, 11 грн.

2. Пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України,в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додатну вартість за митними деклараціями №UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року; №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року; №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року; №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року; №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року на загальну суму 6 982, 81 грн.

Висновок контролюючого органу ґрунтується на фактах, викладених в описовій частині акта, зокрема листі уповноваженого органу Словацької Республіки № 261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року щодо не підтвердження преференційного походження товарів, зазначених у деклараціях, інвойс, складених експортером на інвойсах, доданих декларантом до митних декларацій № UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року; №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року; №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року; №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року; №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року з Європейського Союзу відповідно до протоколу 1 і зазначення, що дані транспортні засоби не можуть вважатися товарами, що походять з ЄС.

Позивач не погоджуючись із таким висновком стверджує, що висновки відповідача, які викладені у акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам справи і нормам права, є помилковими, сформованими на припущеннях тобто такими, що не могли бути належними та допустимими доказами при винесенні оскаржуваних рішень відповідачем. За наведеного в сукупності просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 21.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі №460/9282/20. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.01.2021 о 12:00 год.

26.01.2021 року, у встановлені судом строки відповідачем було подано відзив, відповідно до якого щодо задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що в ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що відповідно до інформації, отриманої від уповноважених органів Словацької Республіки (лист №261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020), не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у деклараціях інвойс, складених експортером на інвойсах від 2018-212 від 04.04.2018 року, 2018-214 від 04.04.2018 року, 2018-232 від 19.04.2018 року, 2018-077 від 13.02.2018 року, 2018-668 від 20.09.2018 року, 2018-805 від 31.10.2018 року, 2018-391 від 12.06.2018 року, 2018-393 від 12.06.2018 року та 2018-829 від 06.11.2018 року з Європейського Союзу відповідно до Протоколу І та зазначено, що дані транспортні засоби не можуть вважатися товарами, що походять з ЄС. Враховуючи зазначене, товари, митне оформлення яких здійснено за митними деклараціями № UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року; №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року; №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року; №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року; №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року не можуть бути визнані такими, що мають преференційне походження з Європейського Союзу, та відповідно не мають права на преференцію. З врахуванням вимог статті 280 МКУ з та відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про митний тариф України» від 19.09.2013р. №584-УІІ «Про митний тариф України» для товарів за кодами та ставка мита складає 10 відсотків. Встановлені порушення призвели до заниження позивачем податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 41 896, 92 грн., в тому числі: ввізне мито на суму 34 914, 11 грн; ПДВ на суму 6 982, 81 грн.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, відкладено підготовче засідання у зв`язку з клопотанням представника відповідача на 11.02.2021 року о 12:00 год.

11.02.2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку тимчасовою непрацездатністю головуючого судді. Підготовче засідання відкладено на 04.03.2021 року о 09:15 год.

04.03.2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку тимчасовою непрацездатністю головуючого судді. Підготовче засідання відкладено на 25.03.2021 року о 10:45 год.

Ухвалою суду від 25.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 01.04.2021 року о 16:00 год.

01.04.2021 року розгляд справи не відбувся з інших причиин. Розгляд справи відкладено на 20.04.2021 року о 10:30 год.

20.04.2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Розгляд справи відкладено на 29.04.2021 року о 16:00 год.

29.04.2021 року в судовому засіданні для дослідження доказів оголошено перерву до 20.05.2021 року о 09:30 год.

20.05.2021 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 08.06.2021 року о 14:40 год для підготовки сторін до судових дебатів.

08.06.2021 року розгляд справи не відбувся.

Ухвалою суду від 09.06.2021 року постановлено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В період з січня 2018 року по листопад 2018 року з Словацької Республіки у відповідності до договорів купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_1 було ввезено на митну територію України ряд автомобілів, а саме:

10. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 50С17» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_1 (02.2018 рік)

11. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 50С17» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_2 (04.2018 рік)

12. автомобіль марки «RENAULT» модель «TRAFIC» ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_3 (04.2018 рік)

13. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 35C13» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_4 (04.2018 рік)

14. автомобіль марки «RENAULT» модель «MASTER» ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_5 (06.2018 рік)

15. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 35С15 V» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_6 (06.2018 рік)

16. автомобіль марки «RENAULT» модель «MASTER» ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_7 (10.2018 рік)

17. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 35С17 V» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_8 (11.2018 рік)

18. автомобіль марки «IVEKO», модель «DAILY 60С15» ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_9 (11.2018 рік)

З метою провадження митних формальностей щодо ввезених автомобілів, митним брокером було подано митні декларації з присвоєними номерами митниці ДФС:

10. №UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року;

11. №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року;

12. №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року;

13. №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року;

14. №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року;

15. №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року;

16. №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року;

17. №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року;

18. №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року;

До митних декларацій, крім інших обов`язкових документів, було подано рахунки-фактури 2018-212 від 04.04.2018 року, 2018-214 від 04.04.2018 року, 2018-232 від 19.04.2018 року, 2018-077 від 13.02.2018 року, 2018-668 від 20.09.2018 року, 2018-805 від 31.10.2018 року, 2018-391 від 12.06.2018 року, 2018-393 від 12.06.2018 року та 2018-829 від 06.11.2018 року. В рахунках-фактурах, у відповідності до положень Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами продавцем були зазначені декларації інвойс, якими підтверджувалося походження автомобілів з Європейського Союзу (преференційне походження). За вищезазначеними митними деклараціями було проведено усі митні формальності та сплачені необхідні митні платежі.

За вищезазначеними митними деклараціями, позивачем сплачені наступні митні платежі: ввізне мито в сумі 59 448, 36 грн, акцизний податок 16 988, 78 грн, податок на додану вартість 204 012, 36 грн.

01.10.2020 року повідомленням №7/13-19/10-19/ НОМЕР_10 позивача було повідомлено про проведення Головним управлінням ДФС у Рівненській області документальної невиїзної перевірки дотримання законодавства України з питань державної митної справи.

02.11.2020 року начальником відділу митного аудиту та головним державним інспектором митного аудиту Поліської митниці Держмитслужби було проведено перевірку та складено акт №26/7.13-19/ НОМЕР_11 про результати документальної невиїздної перевірки фізичної особи громадянки ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товарів за вищезазначеними митними деклараціями.

У висновку акту зазначено зокрема, що перевіркою встановлено порушення громадянкою ОСОБА_1 :

1. Частини 2 статті 48; ч.ч. 4,5 ст. 280; ч.1 ст. 281 Митного кодексу Укарїни; ч. 1 ст. 16 Протоколу 1 Угоди в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання за митними деклараціями №UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року; №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року; №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року; №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року; №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року на загальну суму 34 914, 11 грн.

2. Пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України,в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додатну вартість за митними деклараціями на загальну суму 6 982, 81 грн.

Висновок контролюючого органу ґрунтується на фактах, викладених в описовій частині акта, зокрема листі уповноваженого органу у Словацької Республіки № 261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року щодо не підтвердження преференційного походження товарів, зазначених у деклараціях, інвойс, складених експортером на інвойсах, доданих декларантом до митних декларацій № UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року; №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року; №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року; №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року; №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року з Європейського Союзу відповідно до протоколу 1 і зазначення, що дані транспортні засоби не можуть вважатися товарами, що походять з ЄС.

Висновок контролюючого органу ґрунтується на фактах, викладених в описовій частині акта, зокрема листі уповноваженого органу Словацької Республіки № 261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року щодо не підтвердження преференційного походження товарів, зазначених у деклараціях, інвойс, складених експортером на інвойсах, доданих декларантом до митних декларацій №UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року; №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року; №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року; №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року; №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року з Європейського Союзу відповідно до протоколу 1 і зазначення, що дані транспортні засоби не можуть вважатися товарами, що походять з ЄС.

На підставі висновку акту перевірки, 19.11.2020 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

1) № 000611319, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 8 728, 51 грн, в тому числі: 6 982, 81 грн основного платежу та 1 745, 70 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

2) № 000601319, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами на загальну суму 43 642, 64 грн, в тому числі: 34 914, 11 грн. основного платежу та 8 728, 53 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зважає на наступне.

Оцінюючи правомірність прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень, суд керувався критеріями, закріпленими у частині 2 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Згідно із ст. 43 Митного Кодексу України (далі - МК України), документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат.

Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями.

Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.

У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 44 МК України, для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

За змістом ч. 1, 6 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України (ст. 278 МК України).

В силу приписів ч. 5 ст. 280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

За правилами ст. 281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Особливості митного оформлення окремих товарів, що ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу визначені ст. 377 МК України, за змістом якої, товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про митний тариф України» від 19.09.2013р. № 584-VII «Про митний тариф України», для товарів за кодами та ставка мита складає 10 відсотків.

Згідно із вимогами п. 187.8 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань, у разі ввезення товарів на митну територію України, є дата подання митної декларації для митного оформлення.

У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.

В силу положень п. 190.1 ст. 190 ПК України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Статтею 193 ПК України визначені розміри ставок податку, зокрема, згідно із абз. «а» п. 193.1 цієї статті, ставка податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків.

Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідно до граф 36 митних декларацій № UA204010/2018/202111 від 19.02.2018 року; №UA204010/2018/205025 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/204968 від 16.04.2018 року; №UA204010/2018/205702 від 24.04.2018 року; №UA204010/2018/210708 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/210738 від 25.06.2018 року; №UA204010/2018/220982 від 03.10.2018 року; №UA204010/2018/226062 від 27.11.2018 року; №UA204010/2018/225595 від 20.11.2018 року, позивачу при ввезенні на митну територію України транспортних засобів надано преференцію зі сплати митра (код пільги - 410) - «товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС» визначену абзацом 1 частини 1 статті 29 глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014, ратифікованої відповідно до Закону України № 1678-VІІ від 16.09.2014 відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди.

В той же час, як зазначено вище по тексту, відповідач в ході проведення перевірки встановив, що ввезені позивачем транспортні засоби не можуть бути визнані такими, що мають преференційне походження з Європейського Союзу, та відповідно не мають права на преференцію. Такі висновки контролюючого органу базуються на листі уповноваженого органу Словацької Республіки №261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року

За змістом наведеного листа уповноваженого органу Словацької Республіки слідує, що декларації на рахунках-фактурах було видано компанією Replicant s.r.o., Ясов, Слов`янська Республіка. Оскільки експортер товарів, на які поширюються вищезазначені докази походження, не зміг подати відповідні документи, що підтверджують статус їхнього походження, товари не можуть вважатися продуктом, що виробляється, відповідно до положень Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між ЄС та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з одного боку та Україна, з іншого боку, тому розглянуті товари не можуть вважатися продуктами походження в ЄС. Перевірені рахунки-фактури не відповідають вимогам щодо точності.

При цьому, суд зауважує, що наведений лист уповноваженого органу Словацької Республіки є єдиним доказом для висновку контролюючого органу про відсутність права позивача на преференцію.

Суд не погоджується із висновком акту перевірки з огляду на наступне.

Із матеріалів справи слідує, що 24.11.2020 адвокатом позивача на адресу експортера був направлений адвокатський запит з клопотанням роз`яснити ситуацію з приводу листа уповноваженого органу Словацької Республіки №261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року.

03.12.2020 року було отримано відповідь експортера на адвокатський запит в електронному вигляді.

Як вбачається з тексту відповіді експортера, під час оформлення та видачі декларацій інвойс №2018-212 від 04.04.2018 року, 2018-214 від 04.04.2018 року, 2018-232 від 19.04.2018 року, 2018-077 від 13.02.2018 року, 2018-668 від 20.09.2018 року, 2018-805 від 31.10.2018 року, 2018-391 від 12.06.2018 року, 2018-393 від 12.06.2018 року та 2018-829 від 06.11.2018 року, компанія експортера керувалась виключно положеннями Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами, з іншої сторони. Будь-яких запитів уповноважених органів Словаччини щодо декларацій інвойс № 2018-831 від 06.11.2018 року, 2018-744 від 17.10.2018 року, 2018-625 від 10.09.2018 року, 2018-505 від 19.07.2018 року, 2018-501 від 19.07.2018 року, 2018-263 від 26.04.2018 року, 2018-343 від 01.06.2018 року, 2018-471 від 06.07.2018 року та 2018-503 від 19.07.2018 року компанія експортера не отримувала.

Таким чином, законність видачі експортером декларацій інвойс № 2018-212 від 04.04.2018 року, 2018-214 від 04.04.2018 року, 2018-232 від 19.04.2018 року, 2018-077 від 13.02.2018 року, 2018-668 від 20.09.2018 року, 2018-805 від 31.10.2018 року, 2018-391 від 12.06.2018 року, 2018-393 від 12.06.2018 року та 2018-829 від 06.11.2018 року підтверджується матеріалами справи.

В той же час, лист уповноваженого органу Словацької Республіки №261017/2020-2000102/284Не від 08.06.2020 року, не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію.

Разом з тим, суд зауважує, що жодних документів, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Словацької Республіки до експортера за наданням доказів чи відповіді експортера, до листа не додається. Тобто, відсутня інформація про звернення уповноваженого органу до експортера.

Суд звертає увагу, що переміщення товарів преференційного походження через митний кордон України регулюється Угодою про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами (далі Угода), Протоколом 1 щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (далі Протокол 1), Митним кодексом України (далі МКУ), Положенням про митні декларації, Наказом міністерства фінансів України № 651 та іншими підзаконними актами.

В рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки, Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод (ст.14 Угоди).

Положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва») (ст. 26 Угоди).

«Партія товару» означає товари, що або одночасно посилаються від одного експортера одному одержувачу, або зазначені в одному транспортному документі, що регламентує їх відправку від експортера одержувачу, або, за відсутності такого документу, в єдиному інвойсі (ст.1 Протоколу 1).

Товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

(а) сертифікат з перевезення товару ЕІЖ. 1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу або

(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу (ст.16 Протоколу 1).

Декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)( b) цього Протоколу, може бути складена:

(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або

(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро (ч. 1 ст. 22 Протоколу 1).

Митні органи країни експорту можуть надати будь-якому експортерові, що надалі іменуватиметься «затвердженим експортером», який часто перевозить товари за цією Угодою, право складати декларації інвойс незалежно від вартості товарів, щодо яких вони складаються. Експортер, який бажає одержати такий дозвіл, повинен надати митним органам усі гарантії, які вони вважатимуть необхідними для підтвердження статусу походження товарів, а також виконання всіх інших умов цього Протоколу (ч. 1 ст.23 Протоколу).

Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (ч. 3 ст.22 Протоколу 1).

Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами (ч. 4 ст. 22 Протоколу).

Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав (ч. 5 ст. 22 Протоколу).

Підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди (ст. 25 Протоколу 1).

Текст декларації інвойс (додаток IV протоколу 1) словацька версія ...

Партією товарів вважаються: товари, що переміщуються через митний кордон України від одного відправника на адресу одного одержувача за одним товарно-транспортним документом на перевезення (п. 19 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450).

Згідно з наказом міністерства фінансів України № 651 від 30 травня 2012 року при митному оформленні товарів у митній декларації зазначаються:

у графі 36 «Преференція» - код звільнення від сплати ввізного мита 410 (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС), передбачений Класифікатором звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, який затверджено наказом № 1011;

у графі 44 «Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи» - код документа про походження товару згідно з Класифікатором документів, затвердженим вищезазначеним наказом.

Суд зазначає, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару, (ст. 36 МК України).

Із фактичних обставин справи слідує, що як концерн «ІVЕКО» (Італія), так і концерн «RENAULT» (Франція) є європейськими компаніями. Це загальновідомий факт. Інформація про цих виробників, про їх місцезнаходження та місцезнаходження потужностей є відкритою у мережі Інтернет. Тому сумніви про походження даних товарів з ЄС, є безпідставними.

Крім того, автомобілі, хоча й були продані одним продавцем для одного покупця, не можуть вважатися партією товару, тому що вони були придбані за окремими договорами та переміщені за окремими товаро-супровідними документами (рахунки-фактури, технічні паспорти, митні декларації). При цьому, вартість товарів не перевищувала 6000 євро, тому продавець цілком законно видав покупцю передбачені законом декларації інвойс а не сертифікат ЄВРО 1. Декларації інвойс по своїй формі та порядку заповнення відповідають закону (заповнені експортером машинописним текстом, проштамповані та особисто підписані).

Суд також звертає увагу на те, що у імпортера відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі декларації інвойс. Тобто, відповідальність за оформлення та видачу декларації інвойс і правдивість інформації, що в ній зазначена, лежить виключно на експортерові (продавцеві).

Позаяк, декларації інвойс є офіційними документами у відповідності до яких настають чітко визначені законом юридичні наслідки, то такі документи потребують встановлення їх у відповідності до закону не чинними, підробленими, недійсними чи ін. Допоки ж такі документи чи інформація в них не визнані уповноваженими органами чи судом не законними, до них застосовується презумпція правомірності.

За наведеного в його сукупності, висновки контролюючого органу, що викладені у акті перевірки №26/7.13-19/ НОМЕР_11 від 02.11.2020 року, не відповідають фактичним обставинам справи і нормам права, отже податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі таких висновків є протиправними та належать до скасування в повному обсязі, а позовні вимоги позивача належить до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас, про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката надано договір про надання правничої допомоги від 23.11.2020, рахунок-фактуру №21 від 16.03.2021, акт виконаних робіт від 16.03.2021, квитанцію від 16.03.2021 на суму 10000 грн.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону Про адвокатуру та адвокатську діяльність 05.07.2012, № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № 200/14113/18-а.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Заявлені вимоги позивача щодо повернення йому витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. ґрунтуються на тому, що згідно з актом виконаних робіт клієнту надані такі послуги:

- особиста зустріч з клієнтом, ознайомлення зі змістом оспорюваних ППР;

- усна консультація;

- написання адвокатського запиту, отримання та правовий аналіз відповіді на адвокатський запит;

- правовий аналіз справи, моніторинг судової практики;

- написання та формування позовної заяви з додатками;

- підготовка до судових засідань, особиста участь у судових засіданнях.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує те, що ця справа за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами віднесена судом першої інстанції на підставі статті 12 КАС України до справ незначної складності, а тому підготовка позовної заяви по суті у даній справі вимагала середнього обсягу юридичної роботи (проте не надмірного, значного).

При цьому, суд враховує й правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17, згідно із якою суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Крім того, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відтак, з огляду на встановлені обставини з урахування критеріїв пропорційності, значенням справи для сторони, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, на переконання суду розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 7000 гривень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_11 ) до Поліської митниці Держмитслужби (вул. Соборна, 104, м.Рівне, 33028, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Поліської митниці Держмитслужби від 19.11.2020 року №000611319 та №000601319.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_11 ) за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби (вул. Соборна, 104,м.Рівне,33028, ) судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_11 ) за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби (вул. Соборна, 104, м.Рівне,33028, ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 7000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19.07.2021.

Суддя В.В. Щербаков