Справа № 260/1833/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/1833/20 пров. № А/857/6433/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача Нестерук С.С.

представник третьої особи

ПП «Ротор» Майор І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року (головуючий суддя Ващилін Р.О., м.Ужгород, проголошено о 09:50:03, повне судове рішення складено 05 лютого 2021 року) у справі № 260/1833/20 за адміністративним позовом заступника керівника Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватне підприємство «Ротор», Приватне акціонерне товариство «Модуль М» про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2020 року заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду в інтересах держави з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне підприємство «Ротор» (далі ПП «Ротор»), в якому просило визнати незаконним та скасувати п. 2.10 рішення ХLI сесії VII скликання Ужгородської міської ради від 14.11.2019 за №1768.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що спірним рішенням Ужгородської міської ради №1768 від 14 листопада 2019 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею в оренду Приватному підприємству «Ротор» для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по АДРЕСА_1 . Вважав рішення відповідача протиправним з огляду на те, що така земельна ділянка є частиною земельної ділянки, право користування щодо якої належить Приватному акціонерному товариству «Модуль М». При цьому Приватному підприємству «Ротор» на праві власності належить тільки одне нежитлове приміщення площею 823,2 м2. Разом з тим, останнє має намір оформити в оренду земельну ділянку для його обслуговування розміром 8300 м2. Зазначав, що чинне законодавство визначає площу земельної ділянки, права оренди на яку не підлягає продажу, обмежуючи її площею розташованого на ній нерухомого майна, а відтак необґрунтоване збільшення площі не буде відповідати суспільному інтересу, оскільки право на таку земельну ділянку підлягає продажу на земельних торгах.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Приватне акціонерне товариство «Модуль М».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення Ужгородської міської ради №1768 від 14 листопада 2019 року за своєю правовою природою є ненормативним (індивідуальним) актом, тобто таким, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи ПП «Ротор», та дія якого вичерпується його виконанням розробленням проекту землеустрою. Cуд першої інстанції зазначив, що на реалізацію оскарженого позивачем рішення ПП «Ротор» було розроблено проект землеустрою, тобто таке рішення органу місцевого самоврядування на момент звернення прокурора до суду вже вичерпало свою дію шляхом виконання.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Закарпатська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник припускає, що товариство має на меті оформити в оренду земельну ділянку площа якої значно перевищує площу нерухомого майна, що перебуває у його власності з метою уникнення визначеної діючим законодавством процедури аукціону.

Наголошує, що відповідність місця розташування земельної ділянки має вирішуватись з урахуванням положень ст. 134 Земельного кодексу України. Саме тому, що в даному випадку значний відсоток плоші земельної ділянки не забудований (що вбачається на кадастровому плані, який долучений до заяви), а на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, що не належать заявнику на праві власності, а жодна споруда йому одноособово на праві власності не належить і вбачається порушення місця розташування земельної ділянки, яка пропонується до відведення, вимогам законодавства.

У відповідь на апеляційну скаргу Приватне підприємство «Ротор» подало відзив, у якому заперечує проти вимог скаржника. Зазначає, що доводи апелянта в частині порівняння площі нерухомого майна у співвідношенні з розміром запланованої до відведення земельної ділянки не заслуговують на увагу, не мають значення та є безпідставними. Вважає, що скаржником не враховано, що передбачається відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Наголошує на тому, що до компетенції апелянта не належить дослідження запланованого характеру промислової діяльності на земельній ділянці та фактичні потреби у її розмірі, оскільки це може розцінюватись як втручання в законну діяльність особи. Відтак співвідношення площі нерухомого майна та площі земельної ділянки не має значення у справі.

Також у відзиві підприємство зазначає, що прокурор не наділений повноваження на подання позову у цій справі, оскільки не звертався до відповідного територіального органу Держгеокадастру, до сфери повноважень якого входить контроль та реагування на виявлені «порушення» закону, для вжиття відповідних заходів. Іншими слова, на переконання підприємства, звернувшись до суду без передбачених законом підстав, прокурор перебрав на себе функції іншого державного органу.

Також, у відповідь на апеляційну скаргу, Ужгородська міська рада подала заяву, в якій заперечила проти вимог скарги, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник третьої особи Приватного підприємства «Ротор» проти вимог скарги заперечує, вважає їх необґрунтованими та просить суд скарги залишити без задоволення.

Решта учасників справи участь повноважних представників у судовому засіданні не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у приватній власності Приватного підприємства «Ротор» (далі ПП «Ротор») перебуває наступне нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 823,2 м2 та корпус №5 «а» літера «Ж», загальною площею 2167,8 м2.

18 грудня 2018 року ПП «Ротор» звернулося до міського голови м. Ужгорода із заявою, в якій просило надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, загальною площею 0,83 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з подальшою передачею в оренду.

В подальшому 19 квітня 2019 року ПП «Ротор» подало міському голові м. Ужгорода заяву (на додаток до заяви від 18 грудня 2018 року), в якій просило надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, орієнтовною площею 0,87 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з подальшою передачею в оренду.

За результатами розгляду поданих заяв п. 2.10 рішення ХLI сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради №1768 від 18.11.2019 ПП «Ротор» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,87 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по АДРЕСА_1 , з подальшою передачею в оренду.

За наслідками вивчення Ужгородською місцевою прокуратурою законності відведення земельних ділянок у власність на території міста Ужгорода, зокрема, території діючого заводу ПАТ «Модуль М», орган прокуратури дійшов висновку про порушення Ужгородською міською радою вимог чинного законодавства при прийнятті рішення №1768 від 14 листопада 2019 року, у зв`язку з чим з метою захисту інтересів держави від протиправної передачі земельної ділянки у користування, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, в тому числі, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Нормами ч. 3 ст. 53 КАС України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абз. 4 цієї частини.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Необхідність захисту інтересів держави обґрунтовано порушенням інтересів територіальної громади.

Підстави представництва прокурор мотивував тим, що орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо звернення з подібним позовом, відсутній (орган державної влади, що здійснює державний контроль за додержанням земельного законодавства, - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області позови з подібними позовними вимогами подавати не може, а власник земельної ділянки - Ужгородська міська рада є суб`єктом правопорушення і визначена як відповідач).

Згідно абз. 5 ст. 15-2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Відповідно до Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Однак органи Держгеокадастру згідно із вищенаведеним положенням не наділені повноваженнями на звернення до суду з позовом щодо правомірності надання органом місцевого самоврядування дозволу на розробку проекту землеустрою земель комунальної власності

Подібна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №917/342/19, від 05.02.2019 у справі №910/7813/18, від 25 вересня 2020 року у справі №921/341/19.

Тому, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави/територіальної громади у даній справі.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин та щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 12, 116, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26 , 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема Конституцією, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій».

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлений статтею 123 ЗК України.

Частиною другою статті 123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини третьої статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що спірна земельна ділянка є частиною території заводу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство (далі ПАТ «Модуль М»). На підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2010 року ПП «Ротор» придбало у власність частину нерухомого майна зазначеного вище заводу, а саме: корпус №5а під літерою Ж загальною площею 2167,8 м2, який знаходиться на земельній ділянці площею 2147 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, на праві приватної власності ПП «Ротор» володіє будівлею корпусу літера «Ш» площею 823,2 м2, також розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на не рухоме майно та не заперечується позивачем.

Матеріалами справи також підтверджується, що ПП «Ротор» подано в порядку ст. 123 ЗК України Ужгородської міської ради відповідні заяви із долученням всіх необхідних документів. Цільове призначення такої земельної ділянки зазначене в заяві від 19 квітня 2019 року відповідає визначеному в містобудівній документації.

Більше того, як вбачається з нотаріально засвідченої заяви директора ПАТ «Модуль М», останній не заперечив проти надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: площею 0,8634 га для наступної передачі такої в оренду ПП «Ротор» (з обов`язковим погодженням межі з ПАТ «Модуль М»).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

В свою чергу, за змістом частин першої-третьої статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 134 ЗК України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, в тому числі, у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Так, спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, на якій розташований комплекс об`єктів виробничої нерухомості колишнього заводу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що перебувають у приватній власності юридичних осіб.

Більше того, вказана земельна ділянка являється частиною земельної ділянки, що перебуває в користуванні ПАТ «Модуль М», а тому апріорі не могла бути передана в оренду шляхом проведення земельного аукціону, оскільки таке підприємство надало згоду на розробку проекту землеустрою виключно ПП «Ротор» для обслуговування набутого на праві власності нерухомого майна.

Отже, покликання прокурора на те, що право оренди на спірну земельну ділянку підлягало продажу виключно на земельних торгах, на думку суду апеляційної інстанції, є помилковим.

Суд відхиляє твердження прокурорп про те, що при визначенні площі, необхідної для обслуговування виробничих об`єктів, слід керуватися нормами ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, зокрема з розрахунку 1 м. Суд зазначає, що вказані норми встановлені для житлової забудови. Натомість розділом 7 ДБН Б.2.2-12:2019 визначені спеціальні нормативи для планування виробничих території, які не обмежуються заявленими позивачем відстанями.

Окремо слід зауважити, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою є початковим етапом реалізації фізичними та юридичними особами гарантованого законодавством права власності та користування землею, та не є тотожним передачі земельної ділянки у власність або користування в майбутньому, як і не зобов`язує орган місцевого самоврядування прийняти відповідне рішення. Розроблений проект підлягає як погодженню уповноваженими органами, так і остаточному затвердженню органом місцевого самоврядування за результатами розгляду на відповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Зазначені висновки узгоджуються з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17, від 29 квітня 2020 року у справі №2340/4521/18.

Колегія суддів враховує висновки Конституційного Суду України висловлені, зокрема, у Рішенні від 13.05.1997 №1-pп/1997 (у справі щодо несумісності депутатського мандата), в пункті 5 мотивувальної частини якого сказано, що закріплення на конституційному рівні одного з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі - є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Необхідністю гарантування стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами мотивоване й Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-pп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

В контексті застосування цих висновків Конституційного Суду України до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що пункт рішення, який оскаржуються, з огляду на його суть, правову природу і предмет регулювання, дійсно є ненормативним актом індивідуального характеру, який вичерпує свою дію фактом їх реалізації (є актами одноразового застосування), а тому скасування цього акту після його виконання за ініціативи органу, який їх видав, може суперечити принципу «стабільності суспільних відносин», у разі, якщо на їх підставі виникли певні правовідносини і учасники останніх заперечують проти зміни чи припинення таких.

Апеляційний суд зазначає, що рішення Ужгородської міської ради №1768 від 14 листопада 2019 року за своєю правовою природою є ненормативним (індивідуальним) актом, тобто таким, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи ПП «Ротор», та дія якого вичерпується його виконанням розробленням проекту землеустрою. На реалізацію прийнятого Ужгородською міською радою 14 листопада 2019 року рішення №1768 ПП «Ротор» було розроблено проект землеустрою, тобто таке рішення органу місцевого самоврядування на момент звернення прокурора до суду вже вичерпало свою дію шляхом виконання.

За наведених міркувань колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності зводяться до суб`єктивного трактування обставин справи та норм як матеріального так і процесуальна права, однак такі не впливають на зміст правовідносин та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі № 260/1833/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 22 липня 2021 року.