Справа № 420/2093/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/2093/21
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

представника апелянта ОСОБА_1 Селюкова П.В.

позивача - ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_2 Сергієнка Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до одеського окружного адміністративного суду з позовом до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у вирішенні заяви ОСОБА_2 від 11.01.2021 року за №К13/02-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:002:0817 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великомихайлівського району Одеської області;

- зобов`язати Великомихайлівську селищну раду Роздільнянського району Одеської області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:002:0817 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великомихайлівського району Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач всупереч приписів Земельного кодексу України не прийняв рішення стосовно його заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:002:0817 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великомихайлівського району Одеської області.

Також позивач зазначав і про відсутність належним чином оформленого рішення сесії селищної ради як про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність так і про відмову, що свідчить про протиправну бездіяльність уповноваженого органу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, ухваленим у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_2 :

- визнана протиправною бездіяльність відповідача у не вирішенні заяви позивача від 11.01.2021 року за №К13/02-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення;

- зобов`язано відповідача прийняти рішення у встановленому законодавством порядку за заявою ОСОБА_2 від 11.01.2021 року за №К13/02-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:002:0817 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великомихайлівського району Одеської області;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, в якій посилаючись на порушення медом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою. відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуваним рішенням вирішені його права та особисті інтереси, але він не був залучений до участі у справі.

Також, апелянт зазначає, що він 15.03.2021 року подав заяву до відповідача в цій справі, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:002:0817 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великомихайлівського району Одеської області.

При цьому апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував питання чиї саме дії передували присвоєнню земельній ділянці кадастрового номеру :01:002:0817, проте як матеріали справи не містять доказів того, що саме за проектом позивача у 2017 році земельній ділянці був присвоєний вказаний кадастровий номер. Зазначає апелянт і про те, що зазначений кадастровий номер з`явився у державному земельному кадастрі лише 03.04.2020 року.

Апелянт - ОСОБА_1 зазначає, що ним дотримана процедура, що передує отримання земельної ділянки у власність (у встановленому законом порядку отриманий дозвіл на розробку проектної документації, розроблена проектна документація), а тому саме він має право на отримання зазначеної земельної ділянки у власність.

Великомихайлівська селищна рада Роздільнянського району Одеської області своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, послався на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, та на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не вирішує жодних прав або інтересів апелянта, який не є учасником публічно-правових відносин в цій справі, та просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, зазначає таке.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Разом з тим, за правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Отже, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини рішення від 25.11.1997 № 6-зп; п. 1 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп та п. 1 резолютивної частини рішення від 14.12.2011 №19-рп/2011).

Рішенням Конституційного Суду України від 25.11.1997 N 6-зп надане офіційне тлумачення цієї частини вказаної статті, згідно з яким ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Таким чином, ухвалюючи рішення від 25.11.1997 N 6-зп, Конституційний Суд України розтлумачив, що кожному гарантовано право на судовий захист на оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у випадках якщо ними відносно конкретної особи прийняте відповідне рішення, вчинена дія чи бездіяльність.

У рішенні від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, системне тлумачення ст. 55 Конституції України дає підстави для висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує "кожному" захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, органами місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч.ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 зазначеної Конвенції гарантується право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право подати до суду таку вимогу на захист права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

У контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Відповідно до частини 3 статті 2 цього Кодексу одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

За приписами частини 1 статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що обов`язковою умовою виникнення у особи права оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції є вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що особа, набуваючи статусу апелянта у справі, до участі у якій не була залучена, повинна мати не лише певний обсяг прав, свобод та інтересів, що можуть бути порушені тим чи іншим способом при прийняті судового рішення, а відповідне питання (стосовно прав, свобод та інтересів цих осіб) вже має бути безпосередньо вирішено у судовому рішенні.

Разом з цим, положеннями пункту ч. 3 частини 1 статті 305 КАС України передбачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Таким чином, особа, яка не брала участі у справі, але яка вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи та (або) інтереси, повинна довести, а апеляційний суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів апелянта, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення.

При цьому апеляційний суд зазначає, що заінтересованість апелянта повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки саме для апелянта.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до апеляційного суду, а повинна передувати йому.

Зазначає апеляційний суд і про те, що законний інтерес має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі, зокрема, апелянту (на це вказує слово "її").

Відповідно до матеріалів справи предметом апеляційного оскарження є рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі, предметом спору якої є протиправна бездіяльність Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області щодо не прийняття по суті рішення стосовно заяви ОСОБА_2 від 11.01.2021 року за №К13/02-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:002:0817 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великомихайлівського району Одеської області.

Отже, публічно-правовий спір в цій справі виник між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем - Великомихайлівською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, щодо невиконання відповідачем публічно-владних управлінських функцій не прийняття, у відповідності до вимог частин 9 та 10 ст. 118 Земельного кодексу України, рішення за заявою позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В контексті спірних публічно-правових відносин, а також їх правового регулювання апеляційний суд зазначає, що апелянт ОСОБА_1 не є їх учасником, а рішенням суду першої інстанції у даному випадку не вирішувались права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника.

Як слідує з доводів апеляційної скарги, апелянт вважає, що він має пряме відношення до земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:002:0817, оскільки йому також був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки, він замовив та отримав проектну документацію та також, як і позивач звернувся до селищної ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:002:0817 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великомихайлівського району Одеської області.

При цьому апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував питання чиї саме дії передували присвоєнню земельній ділянці кадастрового номеру :01:002:0817, проте як матеріали справи не містять доказів того, що саме за проектом позивача у 2017 році земельній ділянці був присвоєний вказаний кадастровий номер. Зазначає апелянт і про те, що зазначений кадастровий номер з`явився у державному земельному кадастрі лише 03.04.2020 року.

Апелянт - ОСОБА_1 зазначає, що ним дотримана процедура, що передує отриманню земельної ділянки у власність (у встановленому законом порядку отриманий дозвіл на розробку проектної документації, розроблена проектна документація), а тому саме він має право на отримання зазначеної земельної ділянки у власність.

Апеляційний суд зазначає, що встановлена судом першої інстанції бездіяльність селищної ради щодо не прийняття одного з двох рішень, прийняття яких передбачає ЗК України, за заявою позивача, не стосується, а ні прав, а ні обов`язків, а ні законних інтересів апелянта ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо наявності або відсутності правових підстав для прийняття рішення за наслідками розгляду селищною радою заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0817, оскільки селищна рада ще не використала свої дискреційні повноваження з цього питання. За наявності двох і більше заяв про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:002:0817, саме селищна рада, використовуючи свої дискреційні повноваження під час розгляду таких заяв, у майбутньому буде приймати певні рішення стосовно кожної заяви.

Також, апеляційний суд зазначає, що у разі, якщо ОСОБА_1 вважає, що саме він має переважне право на отримання у власність зазначеної вище земельної ділянки, ніж позивач в цій справі, то такій спір має вирішуватись за правилами цивільного судочинства, відповідно до статті 19 ЦПК України, за якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, апеляційна скарга не містить посилання на те, які саме індивідуально виражені права, свободи, обов`язків та (або) законний інтерес ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин вирішені внаслідок ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Не встановив апеляційний суд і того, чи виникли у зв`язку з прийняттям судового рішення у ОСОБА_1 нові права чи покладено на нього нові обов`язки, або змінено його наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому у сфері публічно-правових відносин.

Отже, зобов`язання селищної ради прийняти рішення у встановленому законодавством порядку за заявою ОСОБА_2 від 11.01.2021 року за №К13/02-15 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :01:002:0817 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Великомихайлівського району Одеської області, жодним чином не стосується вирішення індивідуально виражених прав, свобод, обов`язків та (або) законного інтересу ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин, в цій справі.

Фактична заінтересованість ОСОБА_1 у справі зумовлена тим, що він має намір отримати у власність ту ж саму земельну ділянку, яку бажає отримати у власність у позивач. Отже, йдеться про порушення або загрозу порушення приватного права чи інтересу, а тому, як зазначено раніше ОСОБА_1 має право реалізувати своє право на судовий захист в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №420/2093/21.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 248, 293, 294, 305, 308, 310, 321, 325, 327-329 КАС України,-

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №420/2093/21.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22.07.2021 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.