Справа № 200/4185/20-а
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 липня 2021 року
м. Київ
справа № 200/4185/20-а
адміністративне провадження № К/9901/24593/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кашпур О.В.,
суддів Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
встановив:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 листопада 2017 року;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 листопада 2017 року;
стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного грошового забезпечення у розмірі 319,37 грн.
Справа розглядалася неодноразово.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 листопада 2017 року по 22 березня 2021 року в сумі - 4366 грн 11 коп. з вирахуванням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено термін для усунення виявлених судом недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали, а саме: надання документу про сплату судового збору в розмірі 4679,97 грн.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2021 року апеляційну скаргу повернуто позивачу з підстав несплати судового збору.
30 червня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом апеляційної інстанції, просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Згідно із частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За приписами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач просив його звільнити від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.
Пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ визначено, що учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції зазначив, що предметом спору у даній справі є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, і даний спір не пов`язаний із захистом порушених прав позивача, як учасника бойових дій враховуючи статті 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Вимоги про стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не є вимогами про стягнення заробітної плати, а відтак позивач не звільняється від сплати судового збору за звернення до суду з такими вимогами.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (Провадження № 12-301гс18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 зазначила, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.
За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення судом апеляційної інстанції ухвалено із правильним очевидним застосуванням положень частини другої статті 298 КАС України, а мотиви касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею, 333 КАС України,
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.В. Кашпур

Судді: О.Р. Радишевська

С.А. Уханенко