Справа № 600/2376/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 р. м. Чернівці справа № 600/2376/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила :

- визнати рішення №4/108 IV сесії VIII скликання від 26.02.2021 р. Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області (далі - відповідач) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах села ОСОБА_2 громадянці ОСОБА_1 протиправним;

- зобов`язати Новоселицьку міську раду Чернівецького району Чернівецької області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,5 га, яка розташована на території Новоселицької ОТГ в межах села Рингач Чернівецької області із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Новоселицьку міську раду Чернівецької області подати до Чернівецького окружного адміністративного суду в місячний строк після набрання цим рішенням законної сили - звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що неодноразово зверталася із заявою до Новоселицької міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,5 га, яка розташована за межами с. Рингач Новоселицького району. До заяви, позивачем додано викопіювання з кадастрової карти та інформацію щодо земельної ділянки.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що вона має намір отримати земельну ділянку орієнтовною площею 1,5 га в межах населеного пункту с. Рингач, а ділянка, яка передається під пасовище розташована за межами даного населеного пункту та знаходиться поруч з її земельною ділянкою. Вказувала, що ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено вичерпний перелік документів, які передбачені законом та були подані нею із заявою про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки, орієнтовною площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства. Крім цього, площа земельної ділянки, яку вона просить надати у власність відповідає нормам ч. 1 ст. 121 ЗК України, а саме не перевищує 2,0 га.

Також позивач зазначає, що відповідач в порушення вимог ст. 118 ЗК України тричі не було належним чином розглянуто її заяву та відповідно не прийнято позитивного рішення на її користь. Відповідно до повноважень Новоселицької міської ради у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальної громади і виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішується питання регулювання земельних відносин за результатами розгляду, яких рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Однак відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

04.06.2021 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

25.06.2020 р. відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення адміністративного позову, з огляду на те, що земельна ділянка, на яку претендує позивачка знаходиться в межах населеного пункту с. Рингач та згідно із викопіюванням з планово-картографічних матеріалів Рингацької сільської ради, за видом угідь вона обліковується як пасовище. Громадське пасовище Новоселицької ОТГ с. Рингач було створене Новоселицькою міською радою у зв`язку з великою кількістю заяв жителів села Рингач за рахунок сільськогосподарських земель комунальної власності. На дану земельну ділянку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби (згідно викопіювання) для її формування та реєстрації Державному земельному кадастрі та реєстрації права комунальної власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

З огляду на вищевикладене земельна ділянка не була передбачена для виділення громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, у задоволення позовних вимог позивача слід відмовити.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

31.01.2020 р. позивач звернувся з заявою до відповідача з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтованою площею 1,5 га, яка розташовано за межами села Рингач для ведення особистого селянського господарства.

10.02.2020 р. виконкомом Новоселицької міської ради повідомлено, що заява позивача розглянута, на засіданні постійної комісії з земельних відносин, комунального майна, природних ресурсів та екології, та з питань регламенту, законності, депутатської діяльності, етики, гласності, свободи совісті та зв`язку із засобами масової інформації. Членами комісій було запропоновано зняти питання з порядку денного та повідомити, що земельна ділянка бажаного місця розташування знаходиться за межами с. Рингач та непередана у комунальну власність Новоселицькій об`єднаній територіальній громаді. Тому відповідач не є розпорядником даної території.

30.07.2020 р. позивач повторно, через представника звернулась з заявою про надання дозволу розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтованою площею 1,5 га, яка розташовано за межами села Рингач для ведення особистого селянського господарства.

11.08.2020 р. надав відповідь на заяву позивачу, відповідно до змісту якої вказав, що дана земельна ділянка у відповідності до рішення №42/46 ХХХХІІ сесії VІІ скликання відноситься до громадських пасовищ.

Не погоджуючись із вказаним рішення позивачка оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.12.2020 р. в справі №600/1687/20-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Новоселицької міської ради про визнання рішення протиправним, відмовлено в повному обсязі.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 р. рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.12.2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новоселицької міської ради Чернівецької області про визнання рішення протиправним скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Новоселицької міської ради Чернівецької області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,50 га, яка розташована в межах села Рингач Новоселицького району Чернівецької області із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. Зобов`язано Новоселицьку міську раду Чернівецької області повторно розглянути на пленарному засіданні заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,50 га, яка розташована в межах села Рингач Новоселицького району Чернівецької області із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

26.02.2021 р. відповідач розглянувши заяву позивача, бажане місце розташування земельної ділянки згідно викопіювання, враховуючи постанову апеляційного суду від 02.02.2021 р., лист відділу у Новоселицькому району Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 02.02.2021 р. щодо підтвердження даної земельної ділянки, як пасовище, в зв`язку з обмеженою площею вільної землі, яка може бути надана в користування громадянам для ведення особистого селянського господарства з метою охоплення більшої кількості людей для забезпечення потреб у виділенні землі для ОСГ, керуючись п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 19 Закону України «Про землеустрій», ст. ст. 12,34,118, 121, 122 Земельного кодексу України вирішила відмовити у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність позивачу земельної ділянки орієнтовною площею 1,5 га, яка розташована на території Новоселицької міської територіальної громади в межах с. Рингач, Чернівецького району, Чернівецької області із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, про що прийнято рішення №4/108 IV сесії VIII скликання.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (далі - ЗК України) від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин 1-3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться (окрім іншого) у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно п."б" ч.1 ст. 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З огляду на це, позивач який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині 7 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами 10, 11 статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Вирішуючи даний спір, слід звернути увагу на те, що ухвалення рішення суб`єктом владних повноважень є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У призмі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, які наведені вище.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 р. у справі №21-358а13, постановах Верховного Суду від 27.02.2018 р. у справі №545/808/17 та від 05.03.2019 р. у справі №2040/6320/18, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України суд враховує при виборі та застосування норм права.

Як встановлено з матеріалів справи, 30.07.2020 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара, яка знаходиться за межами села Рингач.

Разом із заявою, позивачем було подано: викопіювання від Новоселицького ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, інформацію щодо земельної ділянки.

Судом встановлено, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства є те, що вказана земельна ділянка розташована на площі земель передбачених під громадське пасовище для мешканців села Рингач.

Приймаючи оскаржуване рішення відповідач керувався тим, що рішенням №42/46 ХХХХІІ сесії VІІ скликання від 06.08.2020 р. на території Новоселицької ОТГ в межах села Рингач створено за рахунок сільськогосподарських земель комунальної власності громадське пасовище.

Крім того, судом встановлено, що 28.01.2021 р. рішенням ІІІ сесії VIII скликання Новоселицькою міською радою з метою регулювання земельних відносин щодо спільного використання пасовища власниками худоби, членами територіальної громади прийняла рішення №3/49, яким затвердила положення про громадське пасовище (сіножаті) на території Новоселицької міської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області.

Також, 28.01.2021 р. відповідач надав дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під громадські пасовища на території Новоселицької міської територіальної громади в тому числі в с. Рингач, Чернівецького району, Чернівецької області за рахунок сільськогосподарських земель комунальної власності на Новоселицьку міську територіальну громаду в особі Новоселицької міської ради, про що прийнято рішення №3/50.

Згідно наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548 (далі Класифікатор) затверджена класифікація видів цільового призначення земель, яка визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів, тощо.

В зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема (окрім іншого) на землі, для ведення особистого селянського господарства, землі для сінокосіння і випасання худоби, тощо (Секція "А 01" відповідно до Коду КВЦПЗ).

Частиною 2 статті 22 Земельного Кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

За змістом пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 34 Земельного Кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

При цьому, слід зазначити те, що згідно Класифікатора пасовища відносяться до іншого Коду КВЦПЗ (секції К). Зокрема, землі запасу, резервного фонду та загального користування, які включають в себе (окрім іншого) пасовища, як землі загального користування.

Аналізуючи вищевикладене суд звертає увагу, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яку бажав отримати позивач, по своїй суті не відповідає за цільовим призначенням вимогам Класифікатора, оскільки відноситься до земель загального користування, відтак і не може бути передана громадянам у власність.

Суд звертає увагу, що 02.02.2021 р. Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області листом №0-24-0.230-25/108-21 повідомило, що згідно бази даних земельна ділянка за контуром №325 знаходиться в межах населеного пункту с. Рингач та відповідно матеріалам коригування планово-картографічних матеріалів відноситься до сільськогосподарських угідь пасовище.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що бажана позивачем земельна ділянка, відноситься до категорії земель - загального користування, що у свою чергу унеможливлює надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення її у власність останньому. Відтак, надання дозволу позивачу на розроблення землевпорядної документації, відведення у власність земельних ділянок загального користування порушить права інших осіб щодо їх використання.

За таких обставин, місце розташування земельної ділянки, зазначеної у заяві позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства згідно з частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Також суд зауважує, що оскаржуваним рішенням відповідач запропонував громадянці ОСОБА_1 надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,50 га, яка розташована на території Новоселицької міської територіальної громади за межами с. Рингач, Чернівецького району, Чернівецької області із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 3 ст. 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради (ч. 1 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Частиною 1 та 4 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно регламенту Новоселицької міської ради об`єднаної територіальної громади VII скликання, секретар ради разом з апаратом ради організовує підготовку питань, що вносяться на розгляд сесії. Підготовленні проекти рішень ради проходять юридичну експертизу в юридичній службі та погоджуються (візуються) головою профільної комісії ради. Підготовлені проекти рішень ради повинні містити: підпис виконавця, який готував проект рішення, підписи осіб, які погоджували даний проект рішення.

До рішення додаються також довідкові матеріали з техніко-економічним обґрунтуванням стосовно тих питань, що пов`язані з витратами із місцевого бюджету та відчуженням комунального майна.

Не пізніше як за 1 день до розгляду питань на сесії постійні комісії ради проводять їх попереднє обговорення. За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації, які розглядаються і враховуються при прийнятті остаточного рішення на сесії ради.

Проекти рішень, інші матеріали, які вносяться на розгляд ради, не пізніше як за 10 днів до відкриття сесії подаються до апарату ради, який не пізніше як за 8 днів до відкриття сесії доводить їх до відома депутатів.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених п. 4 і 16 ст. 26, п. 1, 29 і 31 ст. 43 та ст. 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач відмовляючи у задоволенні заяви позивача, діяв у спосіб та в межах встановлених чинним законодавством України, оскільки місце розташування об`єкта не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до даних нормативно-правових актів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення №4/108 IV сесії VIII скликання від 26.02.2021 р. Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області (далі - відповідач) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах села ОСОБА_2 громадянці ОСОБА_1 , діяв на підставі чинного законодавства та у межах своїх повноважень, а отже дане рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно задоволенню також не підлягає вимога про зобов`язання Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,5 га, яка розташована на території Новоселицької ОТГ в межах села Рингач Чернівецької області із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 1 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (с. Рингач, Новоселицький район, Чернівецька область, 60330, РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Новоселицька міська рада Чернівецького району Чернівецької області (вул. Чкалова, 3, м. Новоселиця, Чернівецька область, 60300, ).

Суддя І.В. Маренич