Справа № 1340/4763/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року справа №1340/4763/18

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Суліковської У.І,

представник позивача Яценко С.А.,

представника відповідача 3 Хадай К.О.,

представника відповідача 4 Волосовська А.В.,

представника відповідача 5 Ярова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України, Відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи» в частині звільнення 28.04.2012 головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_1 із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Дрогобицькій ОДПІ ДФС у Львівській області з 29.04.2012 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб;

- стягнути з Дрогобицької ОДПІ ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2012 по 12.10.2018 років в сумі 472968,90 грн.;

- зобов`язати Дрогобицьку ОДПІ ДФС у Львівській області відобразити в звітах про суми зарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2012 жовтень 2018 років суми нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 і суми нарахованого єдиного внеску, виходячи з середнього заробітку за відповідні звітні місяці.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в період з 19.07.1993 по 28.04.2012 працював в Дрогобицькій об`єднаній державній податковій інспекції на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи правління оподаткування фізичних осіб. Наказом начальника ДПІ у Дрогобицькому районі від 19.08.2011, виданого на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Львівської області ОСОБА_2 від 15.08.2011 «Про відсторонення обвинуваченого від посади», позивач був відсторонений від займаної посади. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.08.2018 у справі №442/5021/18 скасовано відсторонення ОСОБА_1 від посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області. Позивач 17.08.2018 звернувся з письмовою заявою до Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області з проханням скасувати наказ від 17.08.2011 про відсторонення його від посади, прийняти наказ про допуск до роботи в Дрогобицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, допустити до роботи та повідомити письмово про дату допуску його до виконання обов`язків головного державного податковою ревізора-інспектора. Однак, Дрогобицька ОДПІ ДПС у Львівській області надіслала позивачу рекомендованим листом трудову книжку та наказ Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи» в частині звільнення 28.04.2012 головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_1 із займаної посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Водночас позивач вважає, що роботодавцем не додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, звільнено його з роботи незаконно та з грубим порушенням, оскільки Дрогобицька ОДПІ ДПС у Львівській області звільнила позивача з роботи за відсутності юридичного факту, не вживши жодних заходів з метою подальшого працевлаштування, не повідомивши письмово про наступне звільнення за два місяці, не видавши на руки трудову книжку та в самий день звільнення не виплативши належних йому сум заробітної плати. Крім того зазначає, що підставою його звільнення була реорганізація Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області відповідно до наказу ДПС України від 20.10.2011 №72 «Про реорганізацію окремих територіальних органів Державної податкової служби», наказу ДПА у Львівській області від 01.11.2011 №1102 «Про реорганізацію підпорядкованих ДПІ області». Як передбачено ст.36 КЗпП України у разі реорганізації підприємства дія трудового договору працівника продовжується та може бути припинена лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. У свою чергу звільнення з підстави, зазначеної у п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тому вважаючи звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи» та поновити на роботі.

Ухвалою суду від 17.10.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач 29.10.2018 усунув недоліки позовної заяви.

29.10.2018 позивачем було подано до суду клопотання про визнання поважними причин пропуску ним строку звернення до суду з вказаним позовом (І том а.с.47-48). Вказане клопотання обґрунтував тим, що відповідач звільнив ОСОБА_1 з роботи незаконно та з грубим порушенням норм КЗпП України, позаяк у день звільнення не ознайомив останнього з наказом від 28.04.2012 №24-о «Про звільнення з роботи» і не надав копію цього наказу, трудову книжку та у день звільнення не здійснив виплату належних сум заробітної плати і інших виплат. У зв`язку з цим, позивач вважав причини пропуску строків звернення до суду поважними та просив суд поновити такий строк.

Ухвалою суду від 29.10.2018 відкрито загальне позовне провадження та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, надати (надіслати) суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

17.12.2018 на виконання ухвали суду представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (І том а.с.58-62). Відзив обґрунтований тим, що старшим слідчим відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області прийнято постанову від 15.08.2011 про відсторонення ОСОБА_1 від посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області «Санкціонована» Першим заступником прокурора Львівської області 16.08.2011р. Дрогобицькою ДПІ у Львівській області прийнято наказ від 19.08.2011 №31-о «Про відсторонення з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб Жука І.Є.», яким відсторонено ОСОБА_1 , обвинуваченого у кримінальній справі №181-0045 за ч.3 ст.368 КК України від посади. Вказаний наказ позивач отримав 19.08.2011. Наказ про відсторонення позивачем не оскаржувався. Зазначено, що на підставі постанови Галицького районного суду м.Львова за зверненням до суду з поданням старшого слідчого відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області Іванківа Б.Б. погодженим першим заступником прокурора Львівської області про обрання запобіжного заходу ОСОБА_1 - обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. (а.с. 94, том І). Головою ДПА у Львівській області 04.01.2011 затверджено штатний розпис ДПІ у Дрогобицькому районі. Згідно із штатним розписом відділ контрольно-перевірочної роботи складає 9 осіб, загалом по управлінню оподаткування фізичних осіб 19 осіб. Згідно з переліком змін №1 до організаційної структури ДПІ у Дрогобицькому районі станом на 01.03.2011 у відділі контрольно-перевірочної роботи 9 осіб, загалом по управлінню оподаткування фізичних осіб 20 осіб. Наказом ДПІ у Дрогобицькому районі від 01.04.2011 №412 затвержено зміни до та доповнення до штатного розпису ДПІ у Дрогобицькому районі. Головою ДПС України 26.12.2011 затверджено тимчасову структуру Дрогобицької ОДПІ Львівської області, відповідно до якої в управлінні оподаткування фізичних осіб перебуває 17 штатних одиниць, відсутній відділ контрольно-перевірочної роботи. Згідно з тимчасовим штатним розписом Дрогобицької ОДПІ Львівської області затвердженого 23.01.2012, в управлінні оподаткування фізичних осіб перебуває 17 штатних одиниць, відсутній відділ контрольно-перевірочної роботи. Відповідно до ст.12 Закону України «Про державну службу», який був чинним на момент прийняття Дрогобицькою ДПІ наказу від 28.04.2012 №24-О, не можуть бути обраними або призначеними на посаду в державному органі та його апараті особи, які мають не зняту або не погашену судимість за вчинення злочину. Отже, на момент прийняття оскарженого наказу існував факт наявності у позивача непогашеної судимості. Крім того, ДПІ у Дрогобицькому районі попереджено ОСОБА_1 про наступне вивільнення із займаної посади 23.03.2012 відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Супровідним листом відділу персоналу ДПІ у Дрогобицькому районі надіслано 23.01.2012 позивачу. Згідно із витягом з протоколу №5 засідання профспілкового комітету ДПІ у Дрогобицькому районі від 22.03.2012, профспілковим комітетом ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області ДПС надано згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст.40КЗпП України. Відповідно до наказу Дрогобицької ДПІ у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи», ОСОБА_1 , звільнено із займаної посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відтак, підставою для прийняття оскарженого наказу є скорочення штатної чисельності, а отже твердження позивача про те, що звільнення відбулося за відсутності підстав передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та без повідомлення за два місяці про наступне вивільнення, не відповідають фактичним обставинам справи.

20.12.2018 за вх.№41118 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому наводить спростування доводів відповідача, викладених у відзиві ( І том а.с.100-102). Вказує, що з наданих відповідачем штатних розписів на 2011рік та на 2012рік видно, що у структурі Дрогобицької ОДПІ відбулося перейменування відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб на відділ контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб та скорочення двох посад старшого державного податкового ревізора-інспектора. Крім того, посада позивача головного державного податкового ревізора-інспектора не скорочувалася. Посада це визначена структурою і штатним розкладом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Тому, виходячи із правової природи змін в організації праці Дрогобицької ОДПІ у частині, що стосується позивача, такі зміни не можуть вважатися законною підставою для звільнення позивача, оскільки фактично змінилася лише назва структурного підрозділу у якому працював позивач. При цьому, правовий статус підрозділів не змінився, не відбулися зміни у їх складі за спеціальністю, кваліфікацією, професіями, крім того у штаті як ліквідованого так і новоутвореного відділу існувала аналогічна посада головного державного податкового ревізора-інспектора, яку займав позивач до його звільнення. На думку представника позивача, звільнення позивача згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з підстав скорочення штатної чисельності є незаконним.

04.01.2019 на адресу суду за вх.№492 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском місячного строку позивачем для звернення до суду, встановленого ст.122 КАС України (І том а.с.111). В обґрунтування клопотання зазначено, що для звернення до суду встановлено місячний строк відповідно до ст. 122 КАС України, оскільки позивач про порушення свого права дізнався 22.09.2012 а до суду звернувся 12.10.2018, а відтак пропущений місячний строк звернення до суду з позовними вимогами. Також представник відповідача зазначив, що позивач з 03.05.2017 по 27.06.2018 отримував доходи у зв`язку з перебуванням його у трудових відносинах з ТОВ «Паливторг», з 15.08.2018 отримував доходи у зв`язку з пербуванням перебуванням його у трудових відносинах з ТОВ «Благогаз Збут». Згідно із Заком України «Про державну службу», який був чинним на момент оскарженого наказу, суб`єкти декларування зобов`язанні щорічно до 01 квітня подавати за місцем роботи декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік. Декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2012 рік позивачем подано 21.03.2013. Проте, протягом наступних років ОСОБА_1 декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за місцем служби не подавалися.

Також 04.01.2019 на адресу суду за вх.№507 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив представника позивача (І том а.с. 114-115). Заперечення обґрунтовані тим, що Дрогобицькою ОДПІ у відзиві на позовну заяву зазначалося, що відповідно до ст.12 Закону України «Про державну службу», який був чинним на момент прийняття Дрогобицькою ДПІ наказу від 28.04.2012 №24-О, не можуть бути обраними або призначеними на посаду в державному органі та його апараті особи, які мають не зняту або не погашену судимість за вчинення злочину. Постановою старшого слідчого відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області, про відсторонення обвинуваченого від посади від 15.08.2011, ОСОБА_1 за фактом одержання хабара службовою особою вчинене за попередньою змовою групою осіб поєднане вимаганням хабара за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.368 КК України відсторонено від посади. На момент затвердження тимчасової структури Дрогобицької ОДПІ Львівської області та прийняття оскарженого наказу був наявний факт наявності у позивача непогашеної судимості. Відтак, Дрогобицькою ОДПІ Львівської області під час звільнення позивача з посади не було порушено вимог п.2 ст.40, ч.ч.1-3 ст.49 КЗпП України.

21.01.2019 суд ухвалою залишив без розгляду позов ОСОБА_1 до Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав пропуску строку звернення до суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2019 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду без змін.

Не погодившись із висновками суду першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.07.2020 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2019 у цій справі скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції Львівського окружного адміністративного суду.

Верховний Суд у вказаній постанові звернув увагу на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовані обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статтей 9, 242, 308 КАС України. При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

09.07.2020 справа надіслана Верховним Судом до Львівського окружного адміністративного суду для розгляду та надійшла до суду 21.07.2020, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою суду від 24.07.2020 прийнято до розгляду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та призначено підготовче засідання.

21.08.2020 за вх.№41558 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (ІІ том а.с.57-61). Відзив обґрунтований тим, що днем звільнення вважається останній день роботи, згідно з п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Аналіз зазначиних норм свідчить про те, що копія наказу про звільнення та виплата всіх сум, що належать позивачу при звільненні проводиться лише за умови, коли працівник в день зільнення працював. Однак, Дрогобицькою ДПІ у Львівській області прийнято наказ від 19.08.2011 №31-о «Про відсторонення від посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб», яким відсторонено ОСОБА_1 , обвинуваченого у кримінальній справі № 181-0045 за ч. 3 ст. 368 КК України від посади. На момент прийняття Дрогобицькою ДПІ наказу від 28.04.2012 № 24-О «Про звільнення з роботи», позивач не працював, матеріали справи не містять вимоги про розрахунок. Позивачем не наведено, жодного нормативно - правового акта, яким зобов`язано контролюючий орган скеровувати копію наказу про звільнення поштою. Відтак, твердження позивача про те, що строк звернення до суду із предметом позову заробітна плата не обмежується будь яким строком не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки така вимоги як стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути задоволена судом лише при винесенні рішення про поновлення на роботі. ОСОБА_1 звільнено із займаної посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з штатного розпису ДПІ у Дрогобицькому районі від 04.01.2011 відділ контрольно-перевірочної роботи складає 9 осіб, загалом по управлінню оподаткування фізичних осіб - 19 осіб. Згідно з переліком змін № 1 до організаційної структури ДПІ у Дрогобицькому районі станом на 01.03.2011 - у відділі контрольно-перевірочної роботи 9 осіб, загалом по управлінню оподаткування фізичних осіб - 20 осіб. Наказом ДПІ у Дрогобицькому районі від 01.04.2011 №412 затверджено зміни до та доповнення до штатного розпису ДПІ у Дрогобицькому районі. У зв`язку з реорганізацією ДПІ у Дрогобицькому районі та затверджених тимчасово штатного розпису Дрогобицької ОДНІ Львівської області від 23.01.2012 та організаційної структури Дрогобицької ОДПТ Львівської області від 26.12.2011, в управлінні оподаткування фізичних осіб перебуває 17 штатних одиниць, відділ контрольно-перевірочної роботи в якому працював позивач виведено із штатного розпису. Отже, скорочення штату можливо встановити шляхом порівняння штатних розписів відповідача до і після реорганізації. Відтак, Дрогобицькою ОДПІ Львівської області документально підтверджено зміни в організаційній структурі та скорочення штатної чисельності працівників, які є законною підставою для звільнення позивача. Відповідно до п.п.1. 2, 3 ч.2 ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільнені працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається сімейним при наявності двох або більше утриманців, особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи наданому підприємстві, в установі, організації. Положення цієї статті встановлюють підстави для залишення працівників на роботі під час їх звільнення у зв`язку з наявністю переважного права на таке залишення. Позивач стверджує, що має переважне право на залишення на роботі у зв`язку з більшим стажем та продуктивністю праці, однак жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували переважне право на залишення на роботі останнім до суду надано не було. Згідно з ч.ч. 1- 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. ДПІ у Дрогобицькому районі попереджено ОСОБА_1 про наступне вивільнення із займаної посади 23.03.2012 згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. Супровідним листом відділу персоналу ДПІ у Дрогобицькому районі надіслано 23.01.2012 позивачу. Відтак, посадовими особами ДПІ у Дрогобицькому районі вчинялись дії по ознайомленню позивача з попередженням про майбутнє звільнення із займаної посади. Відповідно до ст.12 Закону України «Про державну службу», який був чинним на момент прийняття Дрогобицькою ДПІ наказу від 28.04.2012 №24-О, не можуть бути обраними або призначеними на посаду в державному органі та його апараті особи, які мають не зняту або не погашену судимість за вчинення злочину. Постановою старшого слідчого відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області, про відсторонення обвинуваченого від посади від 15.08.2011, ОСОБА_1 за фактом одержання хабара службовою особою вчинене за попередньою змовою групою осіб поєднане вимаганням хабара за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.368 КК України відсторонено від посади. На момент затвердження тимчасової структури Дрогобицької ОДПІ Львівської області та прийняття оскарженого наказу був наявний факт наявності у позивача непогашеної судимості. На думку представника відповідача, Дрогобицькою ОДПІ Львівської області під час звільнення позивача з посади не було порушено вимог п.2 ст.40, ч.ч.1-3 ст.49 КЗпП України. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

11.09.2020 за вх.№45678 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (ІІ том а.с.67-81). Представник позивача зазначає, що підставою звільнення позивача є реорганізація ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області припинена 10.04.2012, правонаступником її є Дрогобицька об`єднана державна податкова інспекція. Після реорганізації ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області зазнали змін структура і штатний розпис новоствореної Дрогобицької ОДПІ. Структура Дрогобицької ОДПІ на 2012 рік, затверджена Головою ДПС України 26.12.2011 включала, зокрема, управління оподаткування фізичних осіб, яке складалося з відділу адміністрування податків з фізичних осіб та відділу податкового контролю фізичних осіб. Відповідно до штатного розпису Дрогобицької ОДПІ на 2012 рік, затвердженого Головою ДПС України 23.01.2012 у відділі адміністрування податків з фізичних осіб були передбачені 9 штатних посад, в тому числі: заступник начальника управління-начальник відділу - 1 посада; головний державний податковий інспектор - 5 посад; старший державний податковий інспектор - 3 посади. У відділ податкового контролю фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб були передбачені 7 штатних посад, в тому числі: начальник відділу - 1 посада; головний державний податковий ревізор-інспектор - 4 посади; старший державний податковий ревізор-інспектор - 2 посади. Отже, внаслідок реорганізації податкового органу у структурі Дрогобицької ОДПІ в управлінні оподаткування фізичних осіб відбулось перейменування відділу, в якому працював позивач, а саме: «відділ контрольно-перевірочної роботи» був перейменований на «відділ податкового контролю фізичних осіб». При цьому, у відділі податкового контролю фізичних осіб Дрогобицької ОДПІ, в порівнянні з відділом контрольно-перевірочної роботи ДПІ у Дрогобицькому районі, не відбулися зміни у його складі за спеціальністю, кваліфікацією, професіями; у відділі податкового контролю фізичних осіб Дрогобицької ОДПІ було скорочено дві штатні посади старшого державного податкового ревізора-інспектора. При цьому, зміни в організації виробництва і праці не мали жодного відношення до посади головного державного податкового ревізора-інспектора на якій працював позивач, оскільки не призвели до її скорочення у відділі податкового контролю фізичних осіб Дрогобицької ОДПІ, так як у відділі адміністрування податків з фізичних осіб було скорочено дві посади старшого державного податкового ревізора-інспектора та введено в штат одну посаду головного державного податкового інспектора. Відповідач не запропонував позивачу ці посади, звільнивши позивача з роботи також не врахував його переважне право залишення на роботі в Дрогобицькій ОДПІ. На думку представника позивача, необґрунтованими та невірними є твердження відповідача про те, що відділ контрольно-перевірчої роботи, в якому працював позивач, виведено з штатного розпису. Вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

11.09.2020 за вх.№45679 від представника позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог (ІІ том а.с.110-113), так як правонаступником Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС стала Дрогобицька ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області. Однак, 25.09.2015 Дрогобицька ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області була припинена, правонаступником стала Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296 «Про реформування територіальних органів ДФС» були реорганізовані територіальні органи ДФС шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів. Відповідно до вказаної постанови Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області була реорганізована шляхом приєднання до ГУ ДФС у Львівській області. Станом на дату подання позову, а саме, 12.10.2018 Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області перебувала у стані припинення, правонаступником стало ГУ ДФС у Львівській області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про реформування територіальних органів ДФС» ГУ ДФС у Львівській області було реорганізоване шляхом приєднання до ГУ ДПС у Львівській області. Представник позивачає вважає, що оскільки до ГУ ДПС у Львівській області перейшли права та обов`язки Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, то позивач підлягає поновленню на роботі саме в ГУ ДПС у Львівській області, тому просить із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог:

- визнати протиправним та скасувати наказ Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи» в частині звільнення 28.04.2012 головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_1 із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в ГУ ДПС у Львівській області з 29.04.2012 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб;

- стягнути з ГУ ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2012 по дату ухвалення судового рішення включно;

- зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області відобразити в звітах про суми зарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2012жовтень 2018 років суми нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 і суми нарахованого єдиного внеску, виходячи з середнього заробітку за відповідні звітні місяці.

11.09.2020 за вх.№45683 від представника позивача надійшло клопотання про заміну відповідача у справі (ІІ том а.с.117-119). Клопотання огрунтовує тим, що оскільки до ГУ ДПС у Львівській області перейшли права та обов`язки Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, то належним відповідачем у справі є ГУ ДПС у Львівській області.

29.09.2020 у підготовчому засіданні представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів у відповідача. Судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у відповідача, а саме: організаційної структури Дрогобицької ОДПІ і штатних розписів на 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки та накази, якими вводяться в дію; наказу ДПІ у Дрогобицькому районі від 19.08.2011 про відсторонення позивача від займаної посади; доказів про надсилання позивачу трудової книжки, копії наказу від 28.04.2012 №24-О; відомостей про нарахування та перерахування позивачу заробітної плати та інших виплат передбачених наказом від 28.04.2012 №24-О; особову справу позивача; наказів про переведення працівників ДПІ у Дрогобицькому районі в Дрогобицьку ОДПІ ДПС за 2012рік.

21.10.2020 за вх. №54169 від представника Головного управління ДФС у Львівській області на виконання протокольної ухвали суду від 29.09.2020 про витребування доказів, до суду надійшло клопотання про долучення додаткових доказів (ІІ том а.с.151-167).

08.12.2020 у підготовчому засіданні представником Головного управління ДФС у Львівській області подано заперечення щодо клопотання про збільшення позовних вимог (ІІ том а.с.179-180). Заперечення обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Львівській області та ГУ ДФС у Львівській області є різними юридичними особами. Діяльність ГУ ДФС у Львівській області ще не припинено, зокрема це підтверджується відомостями, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-рідприємців та громадських формувань. Позивача оскарженим наказом звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірчої роботи управління оподаткування фізичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУДФС у Львівській області. Таким чином, позивач не був працівником ГУ ДПС у Львівській області. Вважає, що твердження представника позивача про те, що ГУ ДПС у Львівській області є правонаступником ГУ ДФС у Львівській області та позивач підлягає поновленню саме в ГУ ДПС у Львівській області, не відповідають фактичним обставинам справи. Просив клопотання представника позивача про збільшення позовних вимог залишити без задоволення.

21.12.2020 на адресу суду за вх.№69002 від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, а саме, копій постанов Великої Палати Верховного Суду, Західного апеляційного господарського суду щодо належного відповідача у справі ГУ ДПС у Львівській області (ІІ том а.с.192-216).

28.12.2020 на адресу суду за вх.№70614 від представника Головного управління ДФС у Львівській області надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, а саме, штатних розписів на підтвердження зміни структури податкового органу у період з 2012 по 2020 роки (ІІІ том а.с.1-199).

25.01.2021 на адресу суду за вх.№4488 від представника позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог (ІІІ том а.с.203-206), так як правонаступником Дрогобицької ОДПІ Львівської області ДПС стала Дрогобицька ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області. Однак, 25.09.2015 Дрогобицька ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області була припинена, правонаступником стала Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296 «Про реформування територіальних органів ДФС» були реорганізовані територіальні органи ДФС шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів. Відповідно до вказаної постанови Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області була реорганізована шляхом приєднання до ГУ ДФС у Львівській області. Станом на дату подання позову, а саме, 12.10.2018 Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області перебувала у стані припинення, правонаступником стало ГУ ДФС у Львівській області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про реформування територіальних органів ДФС» ГУ ДФС у Львівській області було реорганізоване шляхом приєднання до ГУ ДПС у Львівській області. Правонаступником ГУ ДФС у Львівській області стало ГУ ДПС у Львівській області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 «Деякі питання територіальних органів ДПС» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи ДПС, зокрема, ГУ ДПС у Львівській області. Правонаступником ГУ ДПС у Львівській області стала Державна податкова служба України. Вважає, що оскільки до Державної податкової служби України перейшли права та обов`язки Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, то позивач підлягає поновленню на роботі саме в Державній податковій службі України, тому просить із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:

- визнати протиправним та скасувати наказ Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи» в частині звільнення 28.04.2012 головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_1 із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Державній податковій службі України з 29.04.2012 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб;

- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2012 по дату ухвалення судового рішення включно;

- зобов`язати Державну податкову службу України відобразити в звітах про суми зарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2012 жовтень 2018 років суми нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 і суми нарахованого єдиного внеску, виходячи з середнього заробітку за відповідні звітні місяці.

25.01.2021 на адресу суду за вх.№4490 від представника позивача надійшло клопотання про заміну відповідача у справі (ІІІ том а.с.208-210). Клопотання огрунтовує тим, що оскільки до Державної податкової служби України перейшли права та обов`язки Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, то належним відповідачем у справі є Державна податкова служба України.

26.01.2021 у підготовчому засіданні судом ухвалою витребувано докази у Державної податкової служби України, а саме: належний доказ щодо підтвердження правонаступництва Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області у період з 2012 року і по теперішній час, з огляду на заявлений предмет спору у справі за позовом ОСОБА_1 з вимогами до Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи» в частині звільнення 28.04.2012 позивача із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України, поновлення на роботі в Дрогобицькій ОДПІ ДФС у Львівській області з 29.04.2012 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб, стягнення з Дрогобицької ОДПІ ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2012 по 12.10.2018 в сумі 472968,90 грн., зобов`язання Дрогобицької ОДПІ ДФС у Львівській області відобразити в звітах про суми зарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2012 жовтень 2018 років суми нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 і суми нарахованого єдиного внеску, виходячи з середнього заробітку за відповідні звітні місяці.

Ухвалою суду від 26.01.2021 зупинено провадження в адміністративній справі №1340/4763/18 за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 24.02.2021. Розгляд справи призначено у підготовче засідання на 25 лютого 2021 року о 10.00 год.

05.02.2021 на адресу суду за вх.№7259 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме, оригіналів фіскальних чеків та копій листів про надсилання ДПС Україні та ГУ ДФС у Львівській області запитів про надання інформаці про правонаступників Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області (ІІІ том а.с.227-230).

16.02.2021 на адресу суду за вх. № 10240 на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 26.01.2021 представником відповідача подано клопотання про долучення доказів (ІІІ том а.с.232-251).

25.02.2021 на адресу суду за вх.№12391 від представника позивача надійшло клопотання про долучення листа ГУДФС у Львівській області від 18.02.2021 №127/10/13-97-09 до матеріалів справи (ІV том а.с.1-2).

25.02.2021 у підготовчому засіданні представником Головного управління ДФС у Львівській області подано заперечення щодо клопотання про уточнення позовних вимог (ІV том а.с.3-4). Заперечення обґрунтовані тим, що твердження представника позивача про те, що Державна податкова служба України є правонаступником ГУ ДПС у Львівській області та позивач підлягає поновленню саме в Державній податковій службі України, не відповідають фактичним обставинам справи. Так як призначення на посади в даному державному органі можливе лише за результатами конкурсу, оскільки вони не є рівнозначними посаді з якої звільнено позивача. Таке призначення можливе лише за згодою керівника ДПС України. Станом на час розгляду справи функціонують як ГУ ДФС у Львівській області так і ГУ ДПС у Львівській області як відокремлений підрозділ ДПС України. Також зазначає, що позивач не був працівником ДПС України. Просив клопотання представника позивача про уточнення позовних вимог залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 25.02.2021 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.02.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача Дрогобицьку ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області належним відповідачем Державну податкову службу України. Залучено співвідповідачами у справі Головне управління ДПС у Львівській області, Головне управління ДФС у Львівській області, Державну податкову службу України.

09.03.2021 на адресу суду за вх.№14934 від представника позивача надійшло клопотання про долучення фіскальних чеків від 09.03.2021 та копії супровідних листів, які свідчать про надсилання ГУ ДПС у Львівській області, ГУ ДФС у Львівській області, Державній податковій службі України, копій документів, які були долучені до матеріалів справи (ІV том а.с.34-38).

У підготовчому засіданні, яке відбулося 16.03.2021, представником Головного управління ДПС у Львівській області долучено відзив на позовну заяву (ІV том а.с.39-40). Відзив обґрунтований тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 №981 «Про утворення територіальних органів ДПС» ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області ДПІ у м.Борислав реорганізовано шляхом злиття з Дрогобицькою ОДПІ у Львівській області ДПС. Відповідно до тимчасової структури Дрогобицькою ОДПІ у Львівській області ДПС затвердженої головою ДПС України від 26.12.2011, загалом штатна чисельність становила 168 осіб, в управлінні оподаткуванні фізичних осіб 17 осіб. Натомність відповідно до тимчасової структури Дрогобицькою ОДПІ у Львівській області ДПС затвердженого 23.01.2012, у зв`язку із приєднанням Бориславського відділення, штатна чисельність змінилась, а саме, у територіальному органі Дрогобицької ОДПІ по штату 131 особа, в Бориславському відділенні 37 штатних одиниць, разом 168 штатних осіб. Однак, така штатна чисельність у 168 осіб утворилася у зв`язку із приєднанням Бориславського відділення, та за умови скорочення 37 посад Дрогобицької ОДПІ. Тому, твердження представника позивача, про відсутність змін в організації виробництва, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки скорочення чисельності відображено у штатних розписах, при цьому штатним розписом від 23.01.2012 встановлено 168 посад шляхом включення посад реорганізованої ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області ДПІ у м.Бориславі. Крім того, представник Головного управління ДПС у Львівській області зазначив, що на момент реорганізації ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області та в процесі звільнення позивача з підстав визначених п.1 ст.40КЗпП України, останій був відсторонений від посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області по обвинуваченнб у вчиненні злочину визначеного ч.3 ст.368 КК України. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

12.04.2021 на адресу суду за вх. №24520 від представник Головного управління ДПС у Львівській області надійшли додаткові пояснення (ІV том а.с.119-120).

09.04.2021 на електронну адресу суду за вхідним №4386ел. від відповідача - Державної податкової служби надійшло клопотання про проведення судових засідань за його участі в режимі відеоконференції. В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача зазначив, що прибути в судові засідання не має змоги, у зв`язку із значною віддаленістю від місця розгляду справи. Таким чином, з метою реалізації права на участь у судових засіданнях та економією судових витрат, представник відповідача просить суд забезпечити його участь у розгляді справи в режимі відеоконференції (ІV том а.с.48-116).

16.04.2021 на електронну адресу суду за вхідним №4764ел. від відповідача - Державної податкової служби надійшов відзив на позовну заяву (ІV том а.с.124-133). Відзив обґрунтований тим, що наказом ДПС від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529) утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби України, територіальні органи, зокрема, Головне управління ДПС у Львівській області. Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління ДПС у Львівській області, затвердженого наказом ДПС від 12.11.2020 №643 (далі - Положення № 643), Головне управління ДПС у Львівській області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. ГУДПС забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Львівської області. ГУ ДПС є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Львівській області (). ГУ ДПС утворюється без статусу юридичної особи та є органом державної влади, має окремий баланс, рахунки в органах, шо здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України, є розпорядником бюджетних коштів (пункт 15 Положення №643). Згідно з пунктом 7 Положення №643 ГУ ДПС є контролюючим органом (податковим органом, органом стягнення). У складі ГУ ДПС діють ДПІ, які є його структурними підрозділами та перелік яких затверджується окремим наказом ДПС. Підпунктом 8 пункту 11 Положення №643 визначено, що начальник ГУ ДПС у встановленому порядку призначає та звільняє державних службовців та працівників ГУ ДПС, відповідно до чинного законодавства про державну службу та законодавства про працю, укладає та розриває з державними службовцями ГУ ДПС контракти про проходження державної служби. Згідно з п.2.1 наказу ДПС від 14.12.2020 №720 «Про затвердження Порядку призначення, переведення на посади, покладення виконання обов`язків за посадами та звільнення з посад номенклатури керівника територіального органу ДПС» до посад номенклатури керівника територіального органу ДПС належать посади керівників, заступників керівників самостійних структурних підрозділів, начальників та заступників начальників ДПІ, керівників та заступників керівників регіональних відділів МУ ДПС ВПП та інших працівників територіального органу ДПС, крім тих, що належать до посад номенклатури Голови ДПС. Тому, призначення, переведення на посадидо територіальних органів ДПС належить до повноважень керівника такого органу, крім посад, призначення та переведення на які здійснюється головою ДПС. Зазначає, що ГУ ДПС у Львівській області наділене адміністративною процесуальною правоздатністю у розумінні положень КАС України. Однак прямим первісним правонаступником Дрогобицької ОДПІ, який не вибув зі спірних правовідносин є ГУ ДФС у Львівській області.

26.04.2021 на електронну адресу суду за вхідним №5218ел. від відповідача - Державної податкової служби надійшло клопотання про проведення судових засідань за його участі в режимі відеоконференції. В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача зазначив, що прибути в судові засідання не має змоги, у зв`язку із значною віддаленістю від місця розгляду справи. Таким чином, з метою реалізації права на участь у судових засіданнях та економією судових витрат, представник відповідача просить суд забезпечити його участь у розгляді справи в режимі відеоконференції (ІV том а.с.173-181).

Ухвалою суду від 27.04.2021 задоволено клопотання представника відповідача про участь в засіданнях суду в режимі відеоконференції.

25.05.2021 протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості відповідача Відокремлений підрозділ управління ДПС України у Львівській області.

01.06.2021 на адресу за вхідним №39037 від представника позивача надійшло клопотання про долучення супровідного листа від 01.06.2021, який свідчать про надсилання ГУ ДПС у Львівській області, копій документів, які були долучені до матеріалів справи (ІV том а.с.196-197).

07.06.2021 на адресу суду за вх.№40685 від представника позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог (ІV том а.с.198-200), так як ухвалами суду було залучено у справі співвідповідачів, Головне управління ДПС у Львівській області, Головне управління ДФС у Львівській області, Державну податкову службу України та Відокремлений підрозділ управління ДПС України у Львівській області. Оскільки позивач був звільнений з роботи наказом Дрогобицької ОДПІ ДПС, яка була припинена 10.04.2012 і не перебував в трудових відносинах з ГУ ДФС у Львівській області, з ГУ ДПС у Львівській області та враховуючи, що станом на 09.06.2021 особою до компетенції якої належить є Державна податкова служба України в особі її Відокремленого підрозділу Головного управління ДПС України у Львівській області, то позивач підлягає поновленню на роботі саме у Відокремлений підрозділі ДПС України - ГУ ДПС у Львівській області, тому просить із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:

- визнати протиправним та скасувати наказ Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи» в частині звільнення 28.04.2012 головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_1 із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі у Відокремленому підрозділі ДПС України - ГУ ДПС у Львівській області на посаді, рівнозначній посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб;

- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2012 по дату ухвалення судового рішення включно;

- зобов`язати Відокремлений підрозділі ДПС України - ГУ ДПС у Львівській області відобразити в звітах про суми зарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2012 жовтень 2018 років суми нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 і суми нарахованого єдиного внеску, виходячи з середнього заробітку за відповідні звітні місяці.

07.06.2021 на адресу суд за вх.№ 40684 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (ІV том а.с.201-212). Зазначає, що не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що Дрогобицькою ОДПІ під час звільнення позивача з посади не було порушено ч.2 ст.40, ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України, оскільки на момент затвердження тимчасової структури Дрогобицької ОДПІ та прийняття оскаржуваного наказу у позивача була непогашена судимість. Відповідно до ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. На думку представника позивача, підставою виникнення судимості є засудження особи завчинення злочину судом. Проте, відповідачем не долучено до матеріалів справи судового рішення, яким би було позивача притягнуто до кримінальної відповідальності. Тому, при звільненні позивача з роботи відповідно до п.1 ст.40КЗпП України відповідач порушив встановлений трудовим законодавством порядок (процедуру) звільнення. Вважає, що у відзивах на позовну заяву відповідачі не спростували доводів позивача щодо його звільнення з роботи за відсутності правових підстав та з порушенням встановленого порядку (процедури) звільнення.

09.06.2021 за вх.№6941ел. від представника ДПС України надійшло клопотання про долучення доказів скерування відзиву на позовну заяву (ІV том а.с.213).

09.06.2021 за вх.№6973ел. від представника ДПС України надійшло клопотання про надання часу для підготовки заперечень на заяву про збільшення позовних вимог (ІV том а.с.221-244).

Ухвалою суду від 09.06.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті на 06.07.2021 о 14:30год.

На адресу суду за вх. №45563 від представник Головного управління ДПС у Львівській області надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, а саме, довідки №324-13-01-10-21 від 22.06.2021 про середню заробітну плату ОСОБА_1 , відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 станом на дату звільнення. 24.06.2021 на адресу суду за вх. №45563 від представник Головного управління ДПС у Львівській області надійшли додаткові пояснення .

Інших заяв та клопотань на адресу суду не надходили.

06.07.2021 у призначеному судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових пояснення по суті, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України, Відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Львівській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

06.07.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 14.07.2021.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної податкової служби, остання займана посада головний державний податковий ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 08.08.2011 у справі №4-1724/11 задоволено подання старшого слідчого відділу розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області та обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

На підставі наказу Дрогобицької ДПІ від 19.08.2011 №31-о позивача було відсторонено від займаної посади.

Копію цього наказу позивач отримав 19.08.2011, що і не заперечується сторонами.

Головою ДПА у Львівській області 04.01.2011 було затверджено штатний розпис ДПІ у Дрогобицькому районі. Згідно штатного розпису, відділ контрольно-перевірочної роботи складає 9 осіб, загалом по управлінню оподаткування фізичних осіб 19 осіб. Згідно переліку змін №1 до організаційної структури ДПІ у Дрогобицькому районі станом на 01.03.2011 року у відділі контрольно-перевірочної роботи 9 осіб, загалом по управлінню оподаткування фізичних осіб 20 осіб.

Наказом ДПІ у Дрогобицькому районі від 01.04.2011 №412 затверджено зміни та доповнення до штатного розпису ДПІ у Дрогобицькому районі.

Головою ДПС України 26.12.2011 було затверджено тимчасову структуру Дрогобицької ОДПІ Львівської області, відповідно до якої, в управлінні оподаткування фізичних осіб перебуває 17 штатних одиниць, відсутній відділ контрольно-перевірочної роботи.

Згідно з тимчасового штатного розпису Дрогобицької ОДПІ Львівської області, затвердженого 23.01.2012, в управлінні оподаткування фізичних осіб перебуває 17 штатних одиниць, відсутній відділ контрольно-перевірочної роботи.

За загальним правилом, викладеним в ч. 4 ст. 36 Кодексу законів України про працю, у разі реорганізації підприємства, установи, організації дія трудового договору працівника триває. В даному випадку власник підприємства, установи, організації (уповноважений ним орган) має право розірвати трудовий договір з працівником (на підставі п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів України про працю) тільки у разі, якщо одночасно з реорганізацією на підприємстві, установі, організації проводиться скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про державну службу», який був чинний на день прийняття Дрогобицької ДПІ наказу від 28.04.2012 №24-о, не можуть бути обраними або призначеними на посаду в державному органі та його апараті особи, які мають не зняту або не погашену судимість за вчинення злочину.

ДПІ у Дрогобицькому районі попереджено ОСОБА_1 про наступне вивільнення із займаної посади 23.03.2012, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.

Попередження супровідним листом відділу персоналу ДПІ у Дрогобицькому районі надіслано 23.01.2012 позивачу.

Згідно витягу з протоколу №5 засідання профспілкового комітету ДПІ у Дрогобицькому районі від 22.03.2012, профспілковим комітетом ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області ДПС було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Наказом Дрогобицької ОДПІ від 28.04.2012 року №24-о, у зв`язку з реорганізацією ДПІ у Дрогобицькому районі, відповідно до наказу ДПС України від 20.10.2011 №72, наказу ДПА у Львівській області від 01.11.2011 №1102, позивача було звільнено із займаної посади, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи» в частині звільнення 28.04.2012 головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_1 із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України та поновити на роботі.

Оцінюючи спірні правовідносини суд керувався наступними нормами законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.6 та ч. 2 ст.19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на працю, відповідно до абзацу 2 підпункту 3.1. пункту 3 Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2007 від 16.10.2007, означає можливість кожного заробляти собі на життя працею, вільно вибирати професію чи спеціальність відповідно до своїх здібностей і бажань, реалізовувати свої бажання щодо зайняття працею за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності або самостійно забезпечувати себе роботою. А в абзаці 2 підпункту 4.1. пункту 4 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2004 від 07.07.2004 зазначено, що право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі №1-18/2013 зазначено, що право на працю є природною потребою людини своїми фізичними та розумовими здібностями забезпечувати своє життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

За змістом ч.1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Статтею 22 КЗпП України визначені гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору і згідно вимог якої забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

За приписами ч.1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Разом з тим, з матеріалів справи видно, що позивач на момент видання оскаржуваного наказу був державним службовцем, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах, окрім загальних норм, необхідно звернутися й до спеціального законодавства.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Приписами п.1 ч.1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» №4050-VI визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату, реорганізація (злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідація державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим або їх апарату.

Статтею 43 Закону України «Про державну службу» №4050-VI передбачені соціальні гарантії при звільненні державних службовців, а саме, що: звільнення з посади державної служби на підставі п. 1 ч.1 ст. 41, п.1 ч.1 ст. 42 цього Закону допускається лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду державної служби за умови відповідності його рівня професійної компетентності профілю компетентності цієї посади.

В п.4 ч.1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» №889-VII зазначено, що державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про державну службу» №889-VII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі (п.1ч.1 ст. 87); Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (ч.3).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України (в редакції чинній в 2016 році) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч.1 ст. 49-2).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч.3).

Виходячи з нормативного тлумачення ч. 1 ст. 40, частин 1 і 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові наявні вакантні посади на підприємстві, в установі, організації, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Зі змісту статті 42 КЗпП України випливає, що в першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в ч.2 ст.42 КЗпП України.

При цьому, ст. 12 Закону України «Про державну службу» чинним на момент звільнення позивача, встановлено обмеження, пов`язані з прийняттям на державну службу, згідно з яких, не можуть бути обраними або призначеними на посаду в державному органі та його апараті особи, які мають не зняту або не погашену судимість за вчинення злочину.

Також, ст. 22 вказаного Закону визначено, що невиконання службових обов`язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Верховний Суд у постанові від 01.04.2020 у справі №761/12073/18 зазначив, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Правовий висновок про те, що статтею 46 КЗпП України встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.01.2019 у справі № 755/6458/15-ц (провадження N 61-18651св18).

Судом встановлено, що ДПІ у Дрогобицькому районі ДПА у Львівській області отримано лист Прокуратури Львівської області від 15.08.2011 №181-0045/вих про відсторонення ОСОБА_1 від посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб.

На виконання вимог вказаного листа та постанови прокурора Львівської області від 15.08.2011, ДПІ у Дрогобицькому районі ДПА у Львівській області наказом від 19.08.2011 № 31-0 «Про відсторонення від посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб», відсторонено ОСОБА_1 , обвинуваченого у кримінальній справі № 181-0045 за ч. З ст. 368 КК України від посади.

Таким чином, відсторонення ОСОБА_1 від посади відбулось за рішенням компетентного органу з підстав обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 368 КК України, який згідно ст. 12 КК України (чинного на день відсторонення позивача) є злочином середньої тяжкості, та відповідно суб`єкт призначення не міг передбачити час протягом якого працівник може бути відстороненим, тобто не зможе виконувати трудові обов`язки.

Водночас, ОСОБА_1 правом на оскарження наказу про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку не скористався.

Під час відсторонення позивача від посади, у ДПІ у Дрогобицькому районі ДПА у Львівській області відбулись змін в організації виробництва і праці які супроводжувались скорочення штатної чисельності працівників.

В результаті чого, ДПІ у Дрогобицькому районі попереджено ОСОБА_1 про наступне вивільнення із займаної посади 23.03.2012 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Супровідним листом відділу персоналу ДПІ у Дрогобицькому районі надіслано 23.01.2012 позивачу.

Згідно з витягу з протоколу №5 засідання профспілкового комітету ДПІ у Дрогобицькому районі від 22.03.2012, профспілковим комітетом ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської ДПС надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу Дрогобицької ДПІ у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи», ОСОБА_1 звільнено із займаної посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст.42 та 49-2 КЗпП України слід виходити з того, що ОСОБА_1 було відсторонено від виконання службових обов`язків у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку із чим контролюючий орган не міг передбачити результат та строк кримінального провадження, при цьому було враховано вимоги ст. 12 Закону України "Про державну службу".

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога про поновлення позивача на посаді до задоволення не підлягає, оскільки за змістом норми ст.46 КЗпП України при відстороненні від посади трудові відносини, як і дія трудового договору не припиняються, при цьому працівник тимчасово не допускається до роботи. Суд оцінює встановлені обставини і факти на момент прийняття оскаржуваного наказу. Те що, 09.08.2018 року Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області скасовано відсторонення ОСОБА_1 від посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області не дає переваг у скасуванні оскаржуваного наказу про звільнення, оскільки на момент звільнення такої не було. Про скасування наказу Дрогобицької ОДПІ Львівської області про відсторонення ОСОБА_1 від посади теж не надано позивачем. Наявність кримінальної справи №181-0045 на момент прийняття наказу оскаржуваного теж не заперечується сторонами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Суд зазначає, що позивач в процесі проходження ним державної служби, зокрема на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області, підвищення кваліфікації не проходив, жодних подяк, заохочень чи винагород за високу кваліфікацію та продуктивність праці не отримував. Доказів протилежного позивачем до суду не надано.

Суд вважає, що вищевказане свідчить про те, що у позивача станом на момент прийняття оскаржуваного наказу були відсутні обставини, наявність яких надала б позивачу перевагу у призначенні на інші вакантні посади.

Дрогобицькою ДПІ у Львівській області прийнято наказ від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », відповідно Дрогобицька ДПІ у Львівській області діяла у межах своїх повноважень та на підставі чинного законодавства України.

За змістом ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тож для того, щоб особі надати судовий захист суд має встановити наявність порушеного права.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, виходячи з суті позовних вимог, суд зазначає, що в межах даної справи судом не встановлено наявність порушеного права позивача.

На підставі викладеного суд доходить висновку про правомірність прийняття оскарженого наказу.

Відповідно, необґрунтованими та безпідставними є позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу Дрогобицької ОДПІ ДПС у Львівській області від 28.04.2012 №24-О «Про звільнення з роботи» в частині звільнення 28.04.2012 головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_1 із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України, також щодо поновлення позивача на роботі у Відокремленому підрозділі ДПС України - ГУ ДПС у Львівській області на посаді, рівнозначній посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

При цьому, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки вимога позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою від вимог про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на посаді, які судом визнані необґрунтованими та безпідставними, вона також не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій відповідачів, суд керується критеріями, закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Частиною 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дрогобицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України, Відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено на підписано 22.07.2021.

Суддя Сподарик Н.І.