Справа № 153/811/21
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 153/811/21

Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк Т.В.

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

22 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського УПП в Одеській області лейтенант поліції Зінька Олександра Володимировича, 1 батальйон, 1 рота про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Ямпільського районного суду Вінницької області з позовом, в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН №4165833 від 06.05.2021 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

2.1. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4165833 винесену відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.

2.2. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП надіслано на новий розгляд до Управління Патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

2.3. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

2.4. Повернуто ОСОБА_1 , надмірно сплачений судовий збір з Державного бюджету України у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні, відповідно до квитанції №73874 від 14.05.2021.

2.5. Стягнуто з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Апелянт Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

5. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, уповноваженою особою Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції було повідомлено про причину зупинки, а саме позивач керувала транспортним засобом, в якого неналежним чином освітлювався задній номерний знак в темну пору доби, а також при перевірці документів, позивач не пред`явила посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом. Дані обставини підтверджуються копією постанови, наявною в матеріалах справи.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Із копії Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН №4165833 від 06.05.2021 (а.с.9) судом встановлено, що ОСОБА_1 05.05.2021 о 23 годині 49 хвилин у місті Одеса по проспекту Небесної сотні, 5-А, керувала транспортним засобом з непрацюючою підсвіткою заднього номеру, та не пред`явила посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим порушила п.2.1.а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.126 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 3400 гривень.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

7. Позивач зазначила, що 06.05.2021 відповідачем відносної неї винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН №4165833, відповідно до якої її визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. В постанові зазначено, що вона керувала транспортним засобом з непрацюючою під світкою заднього номеру, та не пред`явила посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії. Їй поставлено обов`язок сплатити штраф у розмірі 3400 грн. Поліцейським при винесені постанови не додано клопотання позивача про надання їй правової допомоги, що йде у розріз приписам ст..283 КУпАП. Під час розгляду справи на місці вона виявила бажання скористатися правовою допомогою, про що надала інспектору відповідне письмове клопотання, однак інспектором не додано до матеріалів справи це клопотання, не вжито жодних дій щодо надання їй можливості реалізувати свої право на отримання правової допомоги. Інспектор порушив її права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Як зазначено в п.5 постанови «час та місце скоєння, суті і обставини правопорушення» - «водій керував ТЗ з непрацюючою під світкою заднього номеру та не пред`явив посвідчення водія». Натомість, посилання на оскаржувану постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення нею правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Поліцейським не було враховано, що на пасажирському сидінні знаходилася особа, яка є власником автомобіля та має посвідчення водія ОСОБА_2 . Поруч з нею знаходився власник автомобіля - ОСОБА_2 , що підтверджується як відеозаписом, що є у матеріалах справи, так і відеозаписом з портативного реєстратора.

8. Апелянт зазначає, що на підтвердження порушення позивачем ч.1 ст.126 КУпАП до матеріалів справи додано відеозапис, окрім того станом на момент вчинення правопорушення позивач не мала посвідчення водія відповідної категорії.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

9. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10. Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

11. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

13. Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

14. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

15. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

16. Статтею 16 цього ж Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

17. Пунктом 2 ч.1 закону України "Про Національну поліцію" зазначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

18. Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 "Про правила дорожнього руху" затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР).

19. Пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

20. Згідно із п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

21. Частина 1 статті 126 КУпАП встановлює, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

22. Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху зокрема за відсутність або ж за не надання посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб.

23. Пунктом 21.1 ст.21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

24. Положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

25. Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність порушення з боку позивача правил дорожнього руху не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки відповідачем не складався протокол про адмінправопорушення, а оскаржувану постанову винесено з порушенням вимог закону, внаслідок чого, позивача безпідставно притягнено до адміністративної відповідальності.

26. Колегія суддів не погоджується з вказаним судовим рішенням, зважаючи на наступні підстави.

27. Колегія суддів зазначає, що посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу пред`явити працівникам поліції.

28. Аналогічна позиція вказана в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 №175/1224/16-а (2-а/175/24/16) та постанові Верховного Суду від 21.11.2018 №465/6677/16-а.

29. Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, після зупинки транспортного засобу, інспектор підійшов до водія, представився, пояснив причину зупинки, а саме керування транспортним засобом у якого неосвітлений задній номерний знак у темну пору доби. В подальшому, інспектором було повідомлено водію що відбудеться розгляд справи про адміністративне правопорушення та надано законну вимогу пред`явити документи передбачені в п.2.1 ПДР України, однак гр. ОСОБА_1 відмовилась пред`явити документи зазначені інспектором.

30. Відповідно до пункту 2.1. ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

31. В даному випадку апелянт виявив факт вчинення позивачем порушення вимог ч.1 ст.126 КУпАП. Тому інспектор як посадова особа, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження дійшов до висновку про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

32. Суд зауважує, що позивач керувала транспортним засобом і не мала при собі посвідчення водія, що визнається учасниками справи. Проте доводи позивача зводяться до того, що вона була особою, яка навчалась керуванню транспортним засобом і керувала ним з власником авто ОСОБА_2 .

33. Відповідно до примітки до статті 126 КУпАП положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.

34. Порядок навчання водінню транспортним засобом передбачений Правилами дорожнього руху України.

35. Так, пунктом 24.5. Правил встановлено, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.

36. Пунктом 24.8. Правил закріплено, що транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Учбовий транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «к» пункту 30.3 цих Правил.

37. З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що транспортний засіб не мав розпізнавального знаку «Учбовий транспортний засіб».

38. Крім того, не можна встановити, що позивач здійснювала навчальну їзду в присутності спеціаліста з підготовки водіїв, оскільки наявність посвідчення водія у ОСОБА_2 не свідчить, що він має навики навчання і є відповідним спеціалістом.

39. Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, що експлуатуються на вулично-дорожній мережі загального користування, проводяться акредитованим у визначеному законодавством порядку закладом, що зареєстрований в територіальному сервісному центрі МВС за його місцезнаходженням (пункт 3 Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 487).

40. Враховуючи викладене, позивач не була особою, яка у встановленому порядку навчалась водінню транспортного засобу і відповідно на неї не можна розповсюджувати дію примітки до статті 126 КУпАП, що як наслідок не звільняє останню від адміністративної відповідальності, оскільки вона здійснювала керування транспортним засобом, але не мала права керування ним.

41. На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача правильно встановив наявність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а винесена постанова серії ЕАН №4165833 від 06.05.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності повністю відповідає нормам КУпАП та не підлягає скасуванню.

42. Позивачем не надано належних та допустимих доказів з приводу порушень інспектором поліції прав позивача під час складання постанови про притягнення до адмінвідповідальності. Відсутність факту правопорушення, позивач доводить своїми ж поясненнями. Натомість, відповідач, в порядку ч.2 ст. 77 КАС України, надав докази своїх заперечень. Зокрема, відеофіксація, яка була вчинена під час вчинення правопорушення та в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення, підтверджує факт правопорушення.

43. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

44. Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

45. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

46. Беручи до уваги викладені вище обставини та враховуючи доведеність у ході судового розгляду справи вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, колегія суддів зазначає, що відповідачем правомірно розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення особи до відповідальності.

V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

47. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

48. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

49. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

50. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

51. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

52. Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

53. Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі Ляшко проти України (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п.47.

54 . Сув відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах Лобо Мачадо проти Португалії (Lobo Machado v. Portugal) і Фермьойлєн проти Бєльгії (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reports of Judgments and Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі Нідерост-Губер проти Швейцарії (Nidero?stHuber v. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

55. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

56. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

57. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського УПП в Одеській області лейтенант поліції Зінька Олександра Володимировича, 1 батальйон, 1 рота про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.