Справа № 480/2528/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2021 р. Справа №480/2528/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України про визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності, скасування висновку та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (далі - відповідач, Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України, ЦВЛК Збройних сил України), в якій просила:
- визнати протиправними рішення, дії, бездіяльність відповідача, яка полягала у не розгляді у встановленому порядку та у встановлений строк документів відносно ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) та відмові надати відповідний висновок про причинний зв`язок;
- скасувати висновок відповідача, оформлений витягом з протоколу засідання ЦВЛК ЗС України від 06.02.2017 №403 про причинний зв`язок поранення та причини смерті ОСОБА_2 з проходженням військової служби;
Свої вимоги мотивувала тим, що 10.02.2021 звернулась до голови ЦВЛК Збройних сил України з вимогою переглянути висновок щодо пов`язаності поранення, причин смерті ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби, як це передбачено розділом 21, пункт 21.5 Б наказу МО України № 402 від 14.08.2008, та надала додаткові документи, з яких вбачалося, що солдат ОСОБА_2 загинув саме при виконанні обов`язків військової служби. Однак, листом від 11.03.2021 відповідач сповістив позивача про фактичну відмову розглянути це питання і прийняти відповідне рішення про пов`язаність поранення, причин смерті ОСОБА_3 з виконанням обов`язків військової служби, оскільки відсутній акт про нещасний випадок..
Позивач вважає, що відповідачем, при цьому, не було взято до уваги наказ командира військової частини № 360-НР від 24.12.2016 про призначення солдата ОСОБА_2 помічником чергового КПП, а також лікарське свідоцтво про смерть № 460 від 27.12.2017 щодо причин та обставин смерті ОСОБА_2 , а також рішення суду у справі 480/4847/19.
Відтак, вказаний лист позивач сприймає як бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і як рішення про відмову у задоволенні вимоги щодо складання об`єктивного висновку ЦВЛК ЗСУ стосовно солдата ОСОБА_2 , оскільки відповідач мав у наявності всі, передбачені наказом МО України № 402 документи для прийняття рішення по цьому питанню, але ухилився від виконання покладених на нього обов`язків.
Ухвалою суду від 31.03.2021 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач, не погодившись з позовними вимогами та вважаючи їх необґрунтованими та незаконними, подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що у відповідача відсутні підстави для зміни причинного зв`язку поранення та смерті колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 у формуванні "з проходженням військової служби" на формулювання "із виконанням обов`язків військової служби", оскільки військовою частиною НОМЕР_1 не було надано відповідачу довідки про обставини поранення ОСОБА_2 або засвідченої копії акту про нещасний випадок у яких зазначені обставини отримання поранення, які складаються за результатами проведення спеціального розслідування із смертельним наслідком відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 06.02.2001 №36 (далі - Інструкція № 36). Разом з тим, військовою частиною НОМЕР_1 було надано відповідачу витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2017 № 35 "Про результати службового розслідування та копія акту службового розслідування від 19.01.2017, проведеного відповідно до Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.03.2004 № 82 (далі Інструкція №82). За актом службового розслідування щодо з`ясування причин та обставин загибелі навідника зенітного відділення 9623 підрозділу солдата ОСОБА_2 смерть останнього визначена як самогубство. Зазначені документи можуть бути лише взяті до уваги штатною ВЛК.
Тобто, відповідачу не надано довідки про обставини поранення або засвідченої копії акта про нещасний випадок складених відповідно до вимог Інструкції №36 з висновком про обставини отримання поранення ОСОБА_2 , які є підставою для прийняття постанови штатної ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) відповідно до пункту 21.7 глави 21 розділу II Положення, а прийняття ВЛК постанов про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) без наявності довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії акта про нещасний випадок, які складаються відповідно до вимог Інструкції № 36 та абзацом першим пункту 21.8 цієї глави, забороняється.
Також вказав у відзиві, що не встановлено обставини смерті ОСОБА_2 , оскільки за цим фактом Броварським відділом поліції розпочато досудове розслідування із кримінальному провадженні за ст. 115 ч. 1 КК України - умисне вбивство, розслідування триває, на даний час злочин не розкритий.
З огляду на вказане, відповідачем 11.03.2021 у встановлений чинний законодавством строк було надано письмове роз`яснення за №498, яким позивача повідомлено, що у разі надання відповідачу копії акту про нещасний випадок, матеріалів досудового розслідування або ухвали суду, передбачених пунктом 21.7 та абзацом першим пункту 21.8 Положення, в яких будуть зазначені достовірні причини та обставини одержання поранення та смерті ОСОБА_2 , відповідач повернеться до вирішення питання.
Крім того, у відзиві наголосив, що суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Ухвалою суду від 12.05.2021 у відповідача було витребувано додаткові докази у справі, що на виконання вимог суду були надані.
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Так, вказав, що посилання відповідача про ненадання довідки про причини отримання поранення є абстрактними, оскільки документи, що підтверджують причини і обставини поранення були надані разом із заявою.
Також відмітив, що оскільки встановлено відсутність жодних законних підстав для відмови в задоволенні заяви позивача, посилання відповідача на наявність у нього дискреційних повноважень є необґрунтованими, позовні вимоги є правомірними.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України.
24.12.2016 наказом №360-НР був призначений добовий наряд на 26.12.2016 у складі ОСОБА_2 (а.с.10, 35, 67).
26.12.2016 ОСОБА_2 під час несення караульної служби у добовому наряді у якості помічника чергового на КПП відділення 9623 військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 від кульового поранення в район голови загинув, у зв`язку з чим 27.12.2016 було складено лікарське свідоцтво про смерть №460 (а.с.36), а також 05.01.2017 видано свідоцтво про смерть НОМЕР_2 (а.с.6-7, 37, 68).
Згідно витягу з протоколу ЦВЛК Збройних сил України від 06.02.2017 № 403 поранення та причина смерті ОСОБА_2 . ТАК, пов`язана з проходженням військової служби (а.с.8, 34, 66).
16.02.2017 наказом за 4-рс ОСОБА_2 було виключено зі списків, та в якому зазначено, що смерть пов`язана з проходженням військової служби (а.с.38,70).
Представник позивача звернувся до ЦВЛК Збройних сил України із заявою від 10.02.2021, в якій просив переглянути висновок ЦВЛК Збройних сил України № 403 від 06.02.2017 стосовно сина ОСОБА_1 , колишнього солдата ОСОБА_2 та змінити його у відповідності до наказу МО України №402/2008, з урахуванням нових документів, з яких вбачається, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби, оскільки достовірно встановлено, що під час загибелі він знаходився у складі добового наряду у якості помічника чергового по КПП. Також, заявою повідомлялося, що рішеннями судів, які додані до заяви, спростовано припущення про самогубство солдата ОСОБА_2 (а.с.33).
У відповідь на подану представником позивача заяву, ЦВЛК Збройних сил України листом від 11.03.2021 №498 повідомила, що обставини, які призвели до смерті ОСОБА_2 на теперішній час невідомі, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення причинного зв`язку поранення та причини смерті останнього з виконанням обов`язків військової служби. Згідно вимог п.21.8 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008, прийняття ВЛК постанов про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) без наявності документів, передбачених пунктом 21.7 та абз.1 п.21.8 забороняється. У разі надання до ЦВЛК Збройних сил України копії акту про нещасний випадок, матеріалів досудового розслідування або ухвали суду, передбачених пунктом 21.7 та абзацом першим пункту 21.8 Положення, в яких будуть зазначені достовірні причини та обставини одержання поранення та смерті ОСОБА_2 , ЦВЛК Збройних сил України повернеться до вирішення питання по суті (а.с.5).
Не погоджуючись з наданою відмовою відповідача у зміні формулювання причини смерті солдата ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, що склалися в даному випадку між сторонами, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), Законом України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон України Про військовий обов`язок та військову службу), Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).
Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Згідно із абзацом шістнадцятим пункту 1 статті 10 цього ж Закону до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
При цьому, відповідний статус надається зазначеним в абзаці шістнадцятому пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту особам у разі загибелі (смерті) внаслідок: поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
У свою чергу відповідно до ч.1 ст.70 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби серед іншого військовослужбовців, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402), відповідно до пункту 1.3 розділу І якого серед основних завдань військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК) (п.п.2.2, п.2. розділу І Положення №402), тобто відповідач у даній справі. Пунктом 21.9 глави 21 Положення №402 закріплено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними ВЛК.
Відповідно до п.20.1 глави 20 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.
Згідно із п.20.7 глави 20 розділу ІІ Положення №402 постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення.
Так, пунктом 21.3 глави 21 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
У випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення.
Водночас, згідно п.21.13 глави 21 розділу ІІ Положення №402 за наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень).
Відповідно до п. 21.7 глави 21 Положення №402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року N 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за N 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).
Відповідно до п.21.25 глави 21 Розділу ІІ Положення №402 при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи.
Згідно п.21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, серед іншого:
«д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.»
Як встановлено судом, відповідачем, вперше встановлюючи причинний зв`язок смерті солдата ОСОБА_2 , було взято до уваги документи (а.с.27,32), які були надіслані військовою частиною НОМЕР_1 , а саме: витяг з послужного списку солдата, копії паспорту та ідентифікаційного номеру, копія лікарського свідоцтва про смерть №460 від 27.12.2016, свідоцтво про смерть від 05.01.2017, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2017 № 35 "Про результати службового розслідування, копія акта службового розслідування від 19.01.2017, проведеного відповідно до Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.03.2004 №82 (далі Інструкція №82).
При цьому, як вбачається з відзиву, відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог посилається на те, що військовою частиною НОМЕР_1 не було надано відповідачу довідки про обставини поранення ОСОБА_2 або засвідченої копії акту про нещасний випадок у яких зазначені обставини отримання поранення, які складаються за результатами проведення спеціального розслідування із смертельним наслідком відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 06.02.2001 (далі - Інструкція № 36), підтверджуючі документи про обставини одержання ОСОБА_2 поранень були відсутні.
У зв`язку з цим за наслідками розгляду даних документів, у тому числі акта службового розслідування щодо з`ясування причин та обставин загибелі навідника зенітного відділення 9623 підрозділу солдата ОСОБА_2 , за яких смерть останнього визначена як самогубство, враховуючи відсутність підтверджуючих документів про обставини одержання ОСОБА_2 поранень, відповідачем було прийнято постанову, оформлену протоколом від 06.02.2017 №403, якою визнано смерть солдата ОСОБА_2 «ТАК, пов`язана з проходженням військової служби», як це і передбачено п. «д» п.21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402.
Обґрунтовуючи свою позицію відповідач стверджує, що при прийнятті оскаржуваної постанови ЦВЛК мала врахувати лише акт службового розслідування щодо з`ясування причин та обставин загибелі навідника зенітного відділення 9623 підрозділу солдата ОСОБА_2 .
Однак, відповідно до п.2.3.4 Розділу І Положення №402 ЦВЛК, крім права розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України, має право також:
витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме:
виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також в и т я г и з н а к а з і в, актів;
особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу);
архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років);
залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи;
запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи.
Тобто при прийняття оскаржуваної постанови відповідачем могли враховуватися й інші документи.
Водночас, відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови обмежився лише тими документами, які були надані військовою частиною супровідним листом в січні 2017р. (а.с.32) та за результатами розгляду яких і було прийнято постанову з формулюванням, наведеним у п. «д» п.21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402.
У той же час, варто відмітити, що відповідно до п. «б» п.21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402, на який посилається представник позивача, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
У свою чергу правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється та визначається Законом України Про військовий обов`язок та військову службу, відповідно до положень ст.1 якого, військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 9 цієї ж статті ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Поняття військової служби визначено у статті 2 даного Закону, відповідно до частини першої якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами п.п. 1, 2 ч.3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Системний аналіз понять військовий обов`язок та військова служба свідчить про те, що військова служба є однією із складових військового обов`язку. При цьому, враховуючи пп. «б» п.21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402, відповідно до якого про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в такому формулюванні як «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби», не приймаючи цього до уваги, відповідач мав враховувати приписи ч.3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та, насамперед, дослідити при прийнятті рішення про пов`язаність порання та причин його смерті при виконанні обов`язків військової служби такі питання як чи перебувала особа на час смерті на території військової частини, чи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був прийнятий на військову службу до Збройних Сил України, з ним укладено контракт.
Загибель ОСОБА_2 в розташуванні військової частини та у робочий день підтверджується наступними документами:
- наказом від 24.12.2016 №360-НР, яким був призначений добовий наряд на 26.12.2016 у складі ОСОБА_2 (а.с.10, 35, 67);
- лікарським свідоцтвом про смерть, складеним 27.12.2016 за №460, в якому зазначено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок наскрізного вогнепального кульового поранення голови з переломом кісток черепа (а.с.6-7,36).
- свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.37, 68).
- актом службового розслідування обставин смерті ОСОБА_2 , згідно якого його смерть настала в розташуванні військової частини та у робочий день під час несення караульної служби у добовому наряді у якості помічника чергового на КПП, що встановлено судовим рішення від 04.05.2018 у справі 818/393/18, що набрало законної сили 11.07.2018, а тому дані обставини, в силу ч.4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.
Відтак, суд приходить до висновку, що солдат ОСОБА_2 в розумінні п.1 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважався таким, що виконував обов`язки військової служби.
Дані обставини також встановлені постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 у справі №480/4847/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, а відтак в силу ч.4 ст. 78 КАС України також не підлягають доказуванню.
Варто відмітити, що дані документи були надані відповідачу для розгляду та прийняття оскаржуваної постанови, однак, їм не було надано належної оцінки, а відтак оскаржувана постанова (протокол) №403 від 06.02.2017 не може вважатися обґрунтовано, а тому відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 у справі №480/4847/19, якою залишено без змін рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020, яким в свою чергу зобов`язав Міністерство оборони прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вказані рішення, представником позивача були додані до заяви для перегляду постанови ЦВЛК, однак, не взяті відповідачем до уваги.
Обґрунтовуючи свою позицію, при прийнятті оскаржуваної постанови та при відмові у її перегляді, відповідач посилається на те, що ЦВЛК брався до уваги акт службового розслідування від 19.07.2017, лише який і може бути взятий до уваги, в якому смерть ОСОБА_2 визначена як самогубство, у той же час таке формулювання причинного зв`язку як «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» не приймається при протиправних діяннях. Також посилається на те, що прийняття ВЛК постанов про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) без наявності документів, передбачених пунктом 21.7 та абзацом першим пункту 21.8 цієї глави, забороняється.
Тобто фактично відповідач, заперечуючи наявність підтверджуючих документів про обставини смерті одночасно посилається на встановлені обставини смерті, зазначені в акті службового розслідування від 19.07.2017. Водночас, щодо доводів відповідача про наявність протиправних діянь встановлених актом службового розслідування, суд відмічає, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду у постанові від 20.01.2021 у справі №480/4847/19 (а.с.11-15), встановлені обставини якою, на підставі ч. 4 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню, встановлено, що за висновками Верховного суду, наведеними у постанові від 30.06.2020 у справі №818/393/18 (та на яку також посилається відповідач), службове розслідування, на матеріали якого посилається відповідач у відзиві, було проведено відповідно до Інструкції №82, яка регулює виключно питання дисциплінарної відповідальності військовослужбовців Збройних Сил України.
Зі змісту акта службового розслідування і наказу про його результати вбачається, що за його результатами було вирішено виключно внутрішні питання Військової частини НОМЕР_1 (щодо забезпечення належного виконання наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 26 березня 2016 року №123 Про затвердження інструкції про порядок використання мобільних телефонів та інших засобів мобільного зв`язку і передачі інформації, проведення занять з командирами, використання офіцерів-психологів, належного виконання своїх обов`язків керівним складом підрозділу 9623), а також притягнення винної особи до відповідальності.
Тобто, висновки службового розслідування, а отже і наказу від 19 січня 2017 року про його результати, мають юридичні наслідки лише для осіб, які допустили порушення військової дисципліни та громадського порядку.
Втім, дисциплінарна комісія, яка утворюється відповідно до Інструкції №82 здійснює свої повноваження виключно в межах розгляду питання про порушення військовослужбовцями Збройних Сил України військової дисципліни та громадського порядку. Вона не є уповноваженим органом для встановлення дійсних обставин і причин події смерті ОСОБА_2 .
Також Другим апеляційним адміністративним судом у цій же постанові встановлено, що акт службового розслідування, проведеного в порядку дисциплінарного провадження, а отже і відповідний наказ за його результатами не є тими документами, які в силу законодавства можуть достовірно підтверджувати обставини і причини смерті військовослужбовця.
Відтак, посилання відповідача на акт службового розслідування та на наказ, винесений за його результатами як на докази на підтвердження встановлення такої обставини як настання смерті ОСОБА_2 в результаті вчинення самогубства, як доведений факт, є необґрунтованим, будь-яких доказів на підтвердження даних обставин відповідачем суду не надано.
Посилання на пп.21.8 глави 21 Розділу ІІ Положення №402, відповідно до якої прийняття ВЛК постанов про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) без наявності документів, передбачених пунктом 21.7 та абзацом першим пункту 21.8 цієї глави, забороняється, суд також не приймає до уваги, оскільки дана норма на момент прийняття оскаржуваної постанови ще не діяла, крім того, даний абзац був включений до п.21.8 глави 21 Розділу ІІ Положення №402, в якому визначається особливості медичного огляду військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) САМЕ до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року N 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за N 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач, за наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок відмовив позивачу у перегляду своєї постанови без з`ясування всіх обставин у справі, а тому таке рішення про відмову, не може бути таким, що прийняте обґрунтовано, тобто з дотриманням критеріїв відповідності, визначених в ч.2 ст.2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Враховуючи встановлені обставини у справі та досліджені докази, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у зміні (перегляді) формулювання причини смерті ОСОБА_2 Так, смерть пов`язана з проходженням військової служби на інше - Так, смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, оформлене листом від 11.03.2021 №498 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.02.2021 та скласти постанову (протокол) про пов`язаність смерті військовослужбовця ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби у відповідності до Закону України Про військову службу та військовий обов`язок та п. 21.5 (б) Положення №402.
При цьому суд вважає необхідним відмітити, що захист прав позивача саме в такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження ЦВЛК ЗСУ, оскільки суд не втручається в дискреційні повноваження відповідача, не привласнює їх і не підміняє Центральну військово-лікарську комісію, а лише зобов`язує відповідача вчинити певні дії, що повністю відповідає вимогам діючого законодавства.
Щодо позовних вимог про скасування висновку, суд зазначає, що відповідно до п.21.13 розділу 21 Положення №402 за наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень).
Тобто вимоги про скасування висновку є передчасними, оскільки постанова ВЛК, яка переглядається при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню в силу вимог закону, а відтак, додаткового захисту прав позивача в такий спосіб не потребує.
Також не підлягають задоволенню вимоги в частині визнання протиправними дій та бездіяльності, оскільки відповідачем заяву позивача від 10.02.2021 було розглянуто та надіслано листа від 11.03.2021 (а.с.5). Отже, підстави стверджувати, що відповідачем була допущена бездіяльність, яка полягає у не розгляді заяви позивача, відсутні. При цьому, судом дана оцінка рішенню відповідача, викладеному у даному листі від 11.03.2021 на предмет його правомірності, та визнання його противоправним та скасування є повним та достатнім захистом прав позивача.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України про відмову у зміні (перегляді) формулювання причини смерті ОСОБА_2 Так, смерть пов`язана з проходженням військової служби на інше - Так, смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, оформлене листом від 11.03.2021 №498.
Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2021 та скласти постанову (протокол) про пов`язаність смерті військовослужбовця ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби у відповідності до Закону України Про військову службу та військовий обов`язок та п.21.5 (б) Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.07.2021.

Суддя І.Г. Шевченко