Справа № 120/113/21-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/113/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

13 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Москалюк Ю.П.,

представника позивача: Захарчука М.В.,

представника відповідача: Заїки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про:

- визнання протиправним та скасування рішення управління державної міграційної служби України у Вінницькій області від 23 липня 2020 року про заборону в`їзду в Україну строком на три роки ОСОБА_1 ;

- зобов`язати управління державної міграційної служби України у Вінницькій області відкликати з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України доручення щодо заборони в`їзду ОСОБА_1 в Україну строком на три роки.

Рішенням від 04.02.2021 Вінницький окружний адміністративний суд позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення про заборону в`їзду в Україну Мохаммада ОСОБА_2 , яке прийняте управління державної міграційної служби України у Вінницькій області від 23 липня 2020 року. Вийшов за межі позовних вимог. Визнав протиправним і скасував рішення від 02.12.2020 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, прийнятого уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону стосовно Моїаммада ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову. Доводами апеляційної скарги зазначено, що оскільки іноземець не виконав постанову про накладення адміністративного штрафу та має майнові зобов`язання перед державною у розмірі 510 грн., з метою забезпечення вимог абз.7 ч.1 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", управління ДМС у Вінницькій області, за майнові зобов`язання перед державною мало достатні правові підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду позивачу до України строком на три роки, яке є обгрунтованим та прийнятим відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином Йорданії, що підтверджується паспортом, та правомірно проживав на території України, оскільки багаторазову візу терміном до 28 лютого 2021 року.

Прибуття в Україну Мохаммада ОСОБА_2 необхідне для продовження стаціонарного навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова, що підтверджується запрошенням на навчання та листом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 23.12.2020 року.

Так, 17.01.2020 відносно ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №713023.

Постанова винесена поліцейськими управління патрульної поліції у Вінницькій області не була оскаржена громадянином Йорданії ОСОБА_3 , а відтак набрала законної сили 27.01.2020. Громадянин ОСОБА_4 не виконав зазначену постанову добровільно у визначений термін і направлена для примусового виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за № 10809 від 03.03.2020.

За інформацією Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стосовно громадянина Йорданії ОСОБА_1 посадовою особою Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 21.07.2020 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 62622648 за невиконання постанови про адміністративне правопорушення ДП 18 №713023 від 17.01.2020 про стягнення штрафу у розмірі 510 грн.

На адресу управління ДМС України у Вінницькій області 22.07.2020 надійшло звернення Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у Вінницькій області про заборону в`їзду в Україну громадянину Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вважає відповідач, що відповідає підпункту «г» пункт 4 Інструкції - 1235, а саме за ініціативою підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку.

15.10.2020, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №62622648, громадянин Йорданії ОСОБА_3 фактично виконав зобов`язання та сплатив штраф у розмірі 510 грн.

За сімейними обставинами позивач залишив територію України і при поверненні з Йорданії 02 грудня 2020 року на пункті пропуску через державний кордон України «Бориспіль» йому було відмовлено в перетинанні державного кордону, з підстав наявності рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Вказуючи на не актуальність спірного рішення та звернення Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у Вінницькій області про заборону в`їзду в Україну громадянину Йорданії ОСОБА_5 , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що хоча допущене позивачем адміністративне правопорушення і пов`язане із порушенням правил дорожнього руху, проте, не може бути кваліфіковане як дія, що загрожує громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні в розумінні норм діючого законодавства. Більше того відповідач, вважаючи позивача навіть не з`ясував його характеризуючих даних за місцем проживання, навчання, які в сукупності з обставинами скоєного правопорушення могли б свідчити про грубе порушення законодавства України.

Суду не надано жодного доказу, який би підтверджував спричинення позивачем будь-якої шкоди (майнових та/чи грошових збитків), а також того, що склад адміністративного правопорушення скоєного позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП виходить за рамки безпосереднього об`єкта посягання чи спричинення будь-яких тяжких наслідків внаслідок вчинення вищезгаданого правопорушення. Отже, рішення про заборону в`їзду в Україну від 23.07.2020 є необґрунтованим та протиправним, відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Разом із тим, судом встановлено, що підстави, які зумовили заборону 02.12.2020 року в`їзду позивачу в Україну відпали, однак ні порядок, ні процедура відкликання органами ДМС України доручення щодо заборони в`їзду іноземців в Україну не врегульовані, а тому суд вийшовши за межі позовних вимог дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення від 02.12.2020 "Про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства", прийнятого уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною 1 статті 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Вказаний вище перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, норма Закону прямо забороняє в`їзд на територію України іноземцю, який не виконав рішення щодо накладення на нього адміністративного стягнення.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року №1235 (далі по тексту - Інструкція).

Пунктами 4-6 Інструкції передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: Рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається на підставі обґрунтованого звернення та після отримання даних, які обґрунтовують необхідність такої заборони.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі обгрунтованого звернення Департаменту патрульної поліції у Вінницькій області від 22.07.2020 №2833341/21/02/2020 про заборону в`їзду в Україну громадянину Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі змісту якого стало відомо, що 17.01.2020 під час виконання покладених завдань по запобіганню загрозам публічній безпеці і порядку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, працівниками батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції в м.Вінниці по Хмельницькому шосе, 96 був виявлений громадянин Йорданії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний іноземний громадянин керував автомобілем «BMW М5» номерний знак « НОМЕР_1 », не виконав вимогу дорожнього знаку «Зупинку заборонено». За вчинення адміністративного правопорушення, на іноземного громадянина було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №713023 від 17.01.2020. Постанова винесена поліцейським управлінням патрульної поліції у Вінницькій області набула законної сили 27.01.2020, позивачем добровільно не виконана та не оскаржив у встановленому порядку та у визначений строк.

За інформацією Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стосовно громадянина Йорданії ОСОБА_1 посадовою особою Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 21.07.2020 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 62622648 за невиконання постанови про адміністративне правопорушення ДП18 №713023 від 17.01.2020 про стягнення штрафу у розмірі 510 грн.

Отже, враховуючи, що громадянин Йорданії ОСОБА_3 не виконав постанову про накладення на нього адміністративного штрафу та має майнові зобов`язання перед державною у розмірі 510 грн. з метою забезпечення вимог абзацу сьомого частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Управління ДМС України у Вінницькій області мало достатні правові підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду позивача до України строком на три роки, яке є обгрунтованим та прийнятим відповідно до ч.1 ст.13 вказаного Закону та Інструкції №1235.

Із висновком суду першої інстанції про те, що хоча допущене позивачем адміністративне правопорушення і пов`язане із порушенням правил дорожнього руху, проте, не може бути кваліфіковане як дія, що загрожує громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні в розумінні норм діючого законодавства, колегія суддів не погоджується, оскільки при його прийнятті, судом першої інстанції не досліджено та не надано правової оцінки абз.7 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», де зазначено, що рішення про заборону особі в`їзду в Україну приймається, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Щодо позиції представника позивача про те, що громадянин Йорданії ОСОБА_3 сплатив 15.10.2020 накладений на нього постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №713023 від 17.01.2020, штраф, суд зазначає таке.

Як зазначено вище, дійсно ОСОБА_3 сплатив 15.10.2020 сплатив накладений на нього постановою серії ДП18 №713023 від 17.01.2020 штраф, однак рішення про заборону в`їзду винесене 23.07.2020, тобто у момент винесення оскаржуваного рішення, позивач добровільно не виконав постанову про накладення адміністративного стягнення, що є підставою для винесення рішення про заборону в`їзду.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що факт сплати штрафу уже після винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, не може слугувати підставою для його скасування.

Стосовно посилання позивача на те, що у випадку існування заборони в`їзду на територію України, позивач буде позбавлений можливості здобути вищу освіту та працювати за фахом, то колегія суддів зазначає, що саме порушення позивачем діючого законодавства, позбавило його можливості навчатись, оскільки наявність рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, яким позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП і призвело до прийняття відповідачем рішення про заборону в`їзду в України, у відповідності до вимог діючого законодавства.

При цьому, слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості здобути освіту у будь-якій іншій країні.

В контексті спірних правовідносин доцільно зазначити, що вирішуючи будь-які питання, наслідком яких може стати втручання у права людини або обмеження існуючого права, держава повинна дотримуватись балансу інтересів, який у вигляді сформованого принципу відображений у практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі "Тетяна Жданок проти Латвії" (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що "для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип "демократії, здатної себе захистити" для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого" (рішення Великої палати, 2006 р.).

Виходячи із наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 років громадянину Йорданії ОСОБА_1 , є правомірним, обґрунтованим та таким, що прийняте уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України, а позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та скасував рішення від 02.12.2020 про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, прийнятого уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону стосовно Мохаммада ОСОБА_2 , оскільки вважає, що процедура відкликання рішення про заборону в`їзду на територію України не врегульована законодавством.

Проаналізувавши вказаний висновок суду, колегія суддів апеляційної інстанції звертає на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме частини 6 статті 7 КАС України.

Згідно ч.6 ст.7 КАС України, аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають субєктам владних повноважень можливість користуватися певною свободою розсуду при вирішенні питань, віднесених до їх компетенції, і встановлюють межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

А відтак, виходячи за межі позовних вимог у даному випадку, суд першої інстанції не дотримався норм процесуального права, крім того не дослідив, що у разі прийняття рішення про заборону в`їзду до України іноземцю, Управління ДМС України у Вінницькій області готує відповідні доручення до Державної прикордонної служби України на підставі яких, Державна прикордонна служба України забороняє в`їзд на територію України іноземцям, та відкликає такі доручення у разі скасування такого рішення.

Згідно з частиною 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 липня 2021 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.