Справа № 640/25720/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В. В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021року

у справі № 640/25720/19 (розглянуто у порядку спрощеному позовному провадженні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Національної гвардії України

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі позивач) з позовною заявою до Головного управління Національної гвардії України (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати неправомірною відмову відповідача щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби у військовому резерві;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби у військовому резерві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно з пп. б) п. 2) ст. 16 Закону право на отримання одноразової допомоги після звільнення зі служби у військовому резерві мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням позивачем (надалі апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги мають тільки військовослужбовці, яким інвалідність встановлена під час проходження військової служби або протягом трьох місяців після звільнення з військової служби.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подано.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що до суду апеляційної інстанції не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що наявні підстави для розгляду апеляційної справи та матеріалів справи в письмовому провадженні.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 з 14.03.2014 р. проходив збори резервістів Національної гвардії України при військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №318 від 14.03.2014 р.

Так, 08.05.2014 р. відповідно до наказу №92 командира в/ч 3027 внутрішніх військ МВС України ОСОБА_1 зараховано до складу в/ч та на всі види забезпечення, а з 15.05.2014 р. його відповідно до наказу №96 командира в/ч 3027 внутрішніх військ МВС України призначено водієм 2-ї роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення.

Відповідно до наказу №10 від 07.08.2014 р. командира в/ч 3027 внутрішніх військ МВС України ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

ОСОБА_1 18.06.2015 р. отримав статус ветерана війни учасника бойових дій (посвідчення № НОМЕР_2 ).

Постановою ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Київській області" від 18.03.2016 р. №168/3В ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку у зв`язку з захворюванням на час звільнення з лав Національної гвардії України 07.08.2014 р., що вже мало місце на час звільнення та пов`язане з захистом Батьківщини.

ОСОБА_1 04.04.2016 р. було скеровано для проведення медико-санітарної експертизи втрати працездатності щодо визначення права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з проходженням служби у резерві у в/ч 3017 з 15.05.2014 р. по 07.08.2014 р.

Відповідно до довідки від 13.04.2016 р. серія АВ №0443262 Київського міського центру МСЕ Центрального МСЕК №2 ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІІ групи довічно по захворюванню, яке пов`язане з захистом Батьківщини.

Згідно з консультативним заключенням Державної установи "Національний науковий центр "Інститут кардіології ім. Акад.М.Д.Стражеска" НАМН України №5181 від 27.06.2017 р. ОСОБА_1 поставлено діагноз мікрокардіофіброз як результат стану після ізоляції легеневих вен і катетерної диструкції трикуспідального істмуса після проведення операції 06.10.2015 р.

Після звернення до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою та усіма належними додатками стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи ОСОБА_1 отримав лист від 07.07.2016 р. за №1083, згідно з яким його повідомлено про те, що комісією Головного управління Національної гвардії України розглянуто його документи і відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на пп. б) п. 2) ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки інвалідність настала пізніше, ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.

Листом Головного управління Національної гвардії України від 29.07.2019 р. за №27/32/4-Д-389 у відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги його повідомлено про розгляд його питання та надання відповіді листом від 07.07.2016 р. за №1083.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не було нараховано та виплачено одноразову допомогу позивачу, останній звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутня заява позивача з додатками, подана до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи, проте, згідно зі змістом листа від 07.07.2016 р. за №1083 Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги є та обставина, що інвалідність позивачу встановлено пізніше, ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві (07.08.2014 р. та 11.04.2016 р. відповідно). Тобто, інші документи, додані до заяви, зокрема, довідка від 13.04.2016 р. серія АВ №0443262 Київського міського центру МСЕ Центрального МСЕК №2 Деменчуку В.П. встановлено інвалідність ІІІ групи довічно по захворюванню, яке пов`язане з захистом Батьківщини, враховані під час розгляду заяви.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За приписами пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» (в редакції станом на 2014 рік), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (ч. 6 ст. 16-3 Закону№2011-XII ).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011-XII).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Предметом спору у даній справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІІ групи.

Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 жовтня 2018 року по справі № 820/2504/18, від 12 березня 2020 року по справі № 554/1664/17, від 16 березня 2020 року по справі №560/267/19.

Колегія суддів звертає увагу, що до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.

Проте з 01.01.2017, після набрання чинності Закону №1774-VIII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця, зокрема і строкової військової служби не виникає (пункт 6 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 750/5074/17, від 12 лютого 2019 року по справі № 816/1458/18, від 20 лютого 2020 року по справі №818/85/18, від 27 березня 2020 року по справі № 274/165/17 та від 08 квітня 2020 року по справі № 200/2750/19-а.

Отже, статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла на час розгляду відповідачем питання про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, дійсно не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю в тому числі і строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що інвалідність ІІІ групи позивачу встановлено вперше з 01.08.2018 року, а довічна з 07.08.2018 року, тобто після внесення відповідних змін до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з 01.01.2017.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що третя група інвалідності позивачу була встановлена у квітні 2016 року, оскільки в матеріалах справи міститься Довідка серія АГ №0002229 від 13.04.2016 року, в якій зазначено, що позивач втратив 40 % працездатності, та не встановлено ІІІ групи інвалідності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до законодавства, а отже підстав для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк