Справа № 640/25054/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просили:

- визнати протиправним пункт 1 протоколу № 102 від 23 липня 2020 року Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум членам сім`ї загиблого військовослужбовця кратного прожиткового мінімуму в рівних долях кожному;

- зобов`язати Відповідача призначити, нарахувати та виплатити Позивачам одноразову грошову допомогу в розмірі встановленому законом згідно вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2014 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у зв`язку із смертю сина ОСОБА_3 внаслідок смерті, яке мало місце в період проходження ним військової служби та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства;

- визнати протиправними дії Відповідача щодо непризначення одноразової грошової допомоги у разі смерті сина ОСОБА_3 в порушення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2014 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

В обґрунтування позовних вимог Позивачі посилалися на те, що вони мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей, проте Відповідачем протиправно відмовлено у такій виплаті.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Позивачі посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована доводами, які аналогічні, заявленим у позовній заяві.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , а саме, матір`ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 21 липня 1985 року серії НОМЕР_1 та копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого Хорольським РС УДМС України в Полтавській області 16 травня 2013 року.

ОСОБА_2 є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , а саме, батьком, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 21 липня 1985 року серії НОМЕР_1 та копією паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області 02 листопада 1998 року.

Відповідно до витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19 березня 2014 року № 15 ОСОБА_3 з 19 березня 2014 року призваний за мобілізацією на військову службу до Збройних Сил України, а саме, як призначений на доукомплектування ОРВК до штатів воєнного часу.

Згідно витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 листопада 2014 року № 142 лейтенант ОСОБА_3 , старший офіцер відділення офіцерів запасу і кадрів Хорольсько-Семенівського об`єднаного районного військового комісаріату, який загинув у ДТП 21 листопада 2014 року, виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 24 листопада 2014 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судово-медичним експертом ОСОБА_4 в лікарському свідоцтві про смерть від 22 листопада 2014 року № 134 становлено, що причиною смерті є крововиливи в мозок і під його оболонки, перелом основи черепа, закрита черепно-мозкова травма, мотоцикліст травмований при зіткненні з важким вантажним транспортним засобом.

Згідно із актом службового розслідування, обставин загибелі військовослужбовця Хорольсько-Семенівського ОРВК, затвердженого ТВО Хорольсько-Семенівського ОРВК від 27 листопада 2014 року встановлено, що лейтенант ОСОБА_3 21 листопада 2014 року близько 17:00 годині в с. Ковтуни Хорольського району автошляху Київ-Харків скоїв ДТП; внаслідок ДТП лейтенант ОСОБА_3 загинув на місці.

Слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Полтавській області старшим лейтенантом міліції Повалієм С.П. 30 січня 2015 року прийнято постанову про закриття кримінального провадження від 21 листопада 2014 року № 0000521 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, в якій встановлено, що смерть ОСОБА_3 наступила в результаті крововиливів в мозок і під його оболонки внаслідок перелому основи та склепіння черепа, які виявилися результатом тупої травми голови; при судово-токсикологічному аналізі крові та сечі трупа ОСОБА_3 етиловий спирт не виявлено; згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 495 від 24 грудня 2014 року в даній дорожній обстановці в діях водія сідлового тягача DAF TE 95 XF 430 державний номерний знак НОМЕР_5 , з напівпричепом BODEX KIS 3B державний номерний знак НОМЕР_6 ОСОБА_5 будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням пригоди не вбачається.

Як вбачається з витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтву колишніх військовослужбовців від 24 грудня 2019 року № 582, травма лейтенанта ОСОБА_3 одержана в результаті нещасного випадку, так, пов`язана з проходженням військової служби.

23 липня 2020 року протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 102 Позивачам відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Вважаючи відмову Відповідача протиправною, Позивачі звернулися з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачі звернулися із заявою про призначення одноразової грошової допомоги більше ніж через п`ять років з дня смерті сина, тобто після спливу встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» строку на реалізацію їх права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 2 частини другої ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Частиною дев`ятою ст. 163 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 2 пункту 4 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975) одноразова грошова допомога призначається у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.

Відповідно до п. 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975) одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

Згідно з п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Згідно з п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Пунктом 13 Порядку № 975 визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку; розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Тобто, розпорядник бюджетних коштів - Міністерство оборони України, мало прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23 липня 2020 року № 102 однією з підстав відмови Позивачам у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги було те, що смерть ОСОБА_3 є наслідком вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до Підпункту а пункту 1 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції, лейтенант ОСОБА_3 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час загибелі не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Постановою від 30 січня 2015 року закрито кримінальне провадження №0000521 за фактом ДТП, яка трапилася 21 листопада 2014 року на об`їзній дорозі автодороги Київ-Харків-Довженський, поблизу с. Ковтуни, Хорольського району Полтавської області за участю водія сідлового тягача DAF TE 95 XF 430 державний номерний знак НОМЕР_5 , з напівпричепом BODEX KIS 3B державний номерний знак НОМЕР_6 ОСОБА_5 та водія мотоцикла KAVASAKI без державного номерного знаку ОСОБА_3 , внаслідок якої останній загинув, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.

Вина особи у вчинені кримінального правопорушення встановлюється лише на підставі вироку суду щодо такої особи, який набрав законної сили, а отже, вина ОСОБА_3 в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді не доведена.

Частиною першою статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначені види постанов по справі про адміністративні правопорушення, а саме: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу та про закриття справи.

Згідно з частиною першою статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

В матеріалах справи відсутні докази щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення, а також щодо прийняття постанови по справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 .

Отже, смерть загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 настала під час проходження ним військової служби та не є наслідком вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, а тому відмова Відповідача у призначенні Позивачам одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) їх сина на підставі статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є необґрунтованою.

Водночас, Відповідачем також відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що Позивачі звернулися із заявою про призначення допомоги понад трирічний термін після дня смерті їх сина ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Дата смерті ОСОБА_3 , зазначена в свідоцтві про смерть - 21 листопада 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачі звернулися із заявою про призначення одноразової грошової допомоги 04 червня 2020 року, тобто більше ніж через п`ять років з дня смерті сина.

Отже, право на отримання Позивачами одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у них відсутнє.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 2540/3070/18.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко