Справа № 320/5892/21
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м. Київ № 320/5892/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з додатковою відповідальністю «Світанок» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Сільськогосподарське товариство з додатковою відповідальністю «Світанок» (далі позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05.03.2021 № 7629/6/10-36-18-11 щодо скасування позивачу статус платника єдиного податку четвертої групи у 2021 році та визнання недійсними поданих податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік з додатками;

- зобов`язати відповідача підтвердити позивачу статус платника єдиного податку четвертої групи у 2021 році шляхом видачі відповідної довідки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з метою підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи позивачем щорічно подавалися до контролюючого органу відповідні декларації, отже порушень вимог податкового законодавства не вчинялося. Проте відповідачем безпідставно скасовано зазначений статус та визнано недійсними подані податкові декларації з підстав наявності за позивачем податкового боргу з ПДВ в розмірі 135, 20 грн.

Ухвалою суду від 24.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Крім того, зазначеною ухвалою суду від Державної податкової служби України витребувано належним чином завірену копію у придатному для читання вигляді рішення за результатами розгляду скарги позивача щодо скасування рішення Головного управління ДПС у Київській області від 05.03.2021 № 7629/6/10-36-18-11 з доказами надсилання (вручення, отримання) його позивачем.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, за результатом вивчення змісту якого судом установлено, що відповідач позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Зазначив, що спірне рішення було прийняте у зв`язку з наявністю за позивачем станом на 01.01.2021 податкового боргу в розмірі 135, 20 грн., що не дає права на прийняття рішення про присвоєння йому статусу платника єдиного податку четвертої групи.

У відзиві на позов відповідачем заявлено клопотання про заміну відповідача в порядку процесуального правонаступництва з Головного управління ДПС у Київській області () на Головне управління ДПС у Київській області ().

Вирішуючи вказане клопотання, суд виходив з такого.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі Постанова № 893), ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Київській області.

Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

30 вересня 2020 року Державною податковою службою України видано наказ № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», відповідно до пункту 1 якого утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Київській області.

Згідно з наказом Державної податкової служби України від 24.12.2020 № 755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій», з 01.01.2021 розпочато здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Разом з тим, згідно з наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією 30.09.2020 внесено запис в ЄДР № 008085321 про державну реєстрацію філії (відокремленого підрозділу) Державної податкової служби України Головне управління ДПС у Київській області ().

Згідно з вимогами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відтак, суд вважає за можливе задовольнити клопотання про заміну відповідача на правонаступника Головне управління ДПС у Київській області ().

Крім того, у відзиві на позов представник відповідача також просив суд проводити судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. У задоволенні вказаного клопотання ухвалою суду відмовлено.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, за результатами вивчення змісту якої судом установлено, що позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Від Державної податкової служби України до суду надійшов лист, відповідно до якого встановлено, що рішення за результатами розгляду скарги позивача щодо скасування рішення Головного управління ДПС у Київській області від 05.03.2021 № 7629/6/10-36-18-11 не приймалося з підстав зупинення перебігу строків, встановлених статтею 56 Податкового кодексу України (в частині процедури адміністративного оскарження) з підстав набрання чинності 29.05.2020 Законом України від 13.05.2020 № 591-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Повідомлено, що ДПС будуть вжиті заходи щодо розгляду скарги позивача на зазначене рішення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Сільськогосподарське товариство з додатковою відповідальністю «Світанок» зареєстроване в якості юридичної особи 08.10.1992 (запис № 0000257 від 28.01.2005), що підтверджено наявною в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією за кодом в станом на день розгляду справи.

Відповідно до поданої позивачем копії довідки Головного управління ДФС у Київській області від 20.03.2019 № 10007/10/10-36-55-05 у 2019 році позивач був платником єдиного податку 4 групи. Згідно з довідкою Головного управління ДФС у Київській області від 17.03.2020 № 9795/10/10-36-55-04 у 2020 році позивач був платником єдиного податку 4 групи.

Так, з метою щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи, у лютому 2021 року позивачем до контролюючого органу було подано податкову декларацію платника єдиного податку 4 групи та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва та відомості про наявність земельних ділянок, що підтверджено квитанціями № 2 від 11.02.2021 та від 12.02.2021, копії яких наявні в матеріалах справи.

З матеріалів справи слідує, що Головним управління ДПС у Київській області 18.02.2021 було проведено камеральну перевірку позивача, за результатами якої складено акт камеральної перевірки своєчасності подання податкової звітності, повноти нарахування, своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість СГ ТДВ «Світанок» (код ЄДРПОУ: 3754343) від 18.02.2021 № 2245/10-36-18-11/ НОМЕР_1 .

Камеральною перевіркою встановлено та в акті зафіксовано порушення позивачем термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість, визначені пунктом 57.1 статті 57, пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України. Отже, контролюючим органом установлено порушення позивачем граничних термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з ПДВ за листопад 2020 року, відповідальність за яке передбачена статтею 124.1 статті 124 Податкового кодексу України.

05 березня 2021 року відповідачем прийнято рішення у формі листа № 7629/6/10-36-18-11, відповідно до змісту якого позивач не може бути платником єдиного податку четвертої групи у 2021 році з підстав наявності станом на 01.01.2021 податкового боргу в розмірі 135, 2 грн. та визнано недійсними подані податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік з додатками.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача про скасування реєстрації платника податку четвертої групи подав до Державної податкової служби України скаргу від 16.03.2021 № 8, яка отримана контролюючим органом 22.03.2021. Проте, станом на 12.04.2021 (останній день розгляду скарги) ані рішення про продовження строку розгляду скарги, ані рішення за результатами розгляду скарги позивачу не надійшло.

13 квітня 2021 року позивач звернувся до Обухівської ДПІ ГУ ДПС у Київській області з листом № 11 (отриманий відповідачем 13.04.2021, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції) «Про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи», в якій зокрема, повідомив контролюючий орган про оскарження до Державної податкової служби України рішення від 05.03.2021 № 7629/6/10-36-18-11 та просив видати довідку про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік.

Листом від 16.04.2021 № 17133/6/10-36-18-11 «Про надання інформації» Головне управління ДПС у Київській області відмовило позивачу у видачі довідки про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи за 2021 рік.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо скасування статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2021 році та визнання недійсними поданих відповідних податкових декларацій на 2021 рік з додатками, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані Податковим кодексом України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу положень підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Суд констатує, що своєчасне подання податкової декларації встановленої форми є одним із основних обов`язків платників податків, їх представників та податкових агентів.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі податкова декларація) документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з пунктами 48.1, 48.2, 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пунктом 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником та особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку; фізичною особою - платником податків або його законним представником; особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації згідно із договором про спільну діяльність або угодою про розподіл продукції (пункт 48.5 статті 48 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 48.7 статті 48 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених правових норм, перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, визначений положеннями статей 48 і 49 Податкового кодексу України, є вичерпним, а відтак, неприйняття податкової декларації з інших підстав податковим законодавством не передбачено.

Згідно з пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 21 Податкового кодексу України передбачено, що посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Отже, контролюючі органи та їх посадові особи при прийнятті рішень, зокрема прийнятті податкової звітності платника податків, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України.

При цьому, як передбачено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Як було встановлено судом 11.02.2021 та 12.02.2021 позивачем до контролюючого органу було подано в електронному варіанті з метою щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи податкову декларацію платника єдиного податку 4 групи та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва та відомості про наявність земельних ділянок, що підтверджено квитанціями № 2 від 11.02.2021 та від 12.02.2021, копії яких наявні в матеріалах справи та досліджені судом.

Відповідачем подані декларації визнано недійсними, що підтверджено листом від 05.03.2021 № 7629/6/10-36-18-11.

Як стверджує відповідач, станом на 01.01.2021 за позивачем в ІКПП по податку на додану вартість (код платежу 14010100) рахується податковий борг в сумі 135, 20 грн.

Зі змісту відзиву вбачається, що позивачем 11.12.2020 подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (реєстраційний номер ), нараховано податкові зобов`язання до збільшення у сумі 5280 грн. та штраф у розмірі 3% (158 грн.). Розмір штрафної санкції у сумі 158, грн.. платником до бюджету не сплачено.

18 грудня 2020 року позивачем подано податкову декларацію з ПДВ (реєстраційний номер ) та забезпечено сплату податкових зобов`язань в сумі 647 373 грн. на електронний рахунок платника. Кошти, які були списані з електронного рахунку до бюджету в ІКПП платника, згідно першої події, зараховано на погашення боргу в сумі 135, 20 грн., решту зараховано в погашення податкових зобов`язань по декларації з ПДВ за листопад 2020 року. В результаті, станом на 01.01.2021 у позивача виникла заборгованість по ПДВ в сумі 135, 20 грн., тобто залишилися не сплачені податкові зобов`язання з ПДВ за листопад 2020 року.

Відповідач зазначив, що позивачем погашено заборгованість 13.01.2021 згідно з платіжним дорученням № 11. За результатами камеральної перевірки складено акт від 18.02.2021 № 2245/10-36-18-11/ НОМЕР_1 про порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ та застосовано штрафну санкцію в розмірі 6, 76 грн.

Однак, на протиправність рішення про визнання недійсними податкової звітності свідчить і інше, зокрема.

Відповідно до пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України, порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.4 цієї статті.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку врегульований статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно з пунктом 299.2 статті 299 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Пунктом 298.1 статті 298 Податкового кодексу України врегульовано порядок переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що законодавством чітко розмежовано поняття переходу на спрощену систему оподаткування та щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку.

Як установлено судом, згідно з довідкою Головного управління ДФС у Київській області від 20.03.2019 № 10007/10/10-36-55-05 позивач у 2019 році був платником єдиного податку 4 групи.

Відповідно до довідки Головного управління ДФС у Київській області від 17.03.2020 № 9795/10/10-36-55-04 позивач у 2020 році також був платником єдиного податку 4 групи.

Наявність у позивача податкового боргу, як підставу для відмови у підтверджені статусу платника єдиного податку з посиланням на норми підпункту 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України, суд до уваги не бере, оскільки ці норми встановлюють умови за якими суб`єкти господарювання не можуть набувати статусу платника єдиного податку 4 групи і ці умови не стосуються підтвердження статусу такого платника.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 816/543/17 та у постанові від 29.03.2018 у справі № 804/2321/17.

Слід зазначити, що доказів анулювання статусу платника єдиного податку 4 групи Сільськогосподарського товариства з додатковою відповідальністю «Світанок» матеріали справи не містять.

Відповідно до Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (набрав чинності з 01.01.2015) фіксований сільськогосподарський податок трансформовано в єдиний податок (виділено в окрему 4 групу).

Пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання, сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, належать до 4 групи платників єдиного податку.

Підпунктом 298.8.4 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України врегульовано, що у разі коли у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва становить менш як 75 відсотків, сільськогосподарський товаровиробник юридична особа сплачує податки у наступному податковому (звітному) році на загальних підставах.

З аналізу наведених норм слідує, що до платників 4 групи єдиного податку можуть належати сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:

загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);

розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок. У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).

Водночас підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку 4 групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 № 557 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 01.06.2020 № 261), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.08.2017 за № 959/30827 (далі Порядок № 557), цей Порядок розроблений відповідно до Податкового кодексу України (далі Кодекс), Цивільного кодексу України, Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги», «Про інформацію», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», «Про телекомунікації», визначає основні організаційно-правові засади обміну електронними документами між суб`єктами електронного документообігу.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 557, електронні документи документи (у тому числі податкова звітність, звітність зі сплати єдиного внеску, фінансова та статистична звітність, податкові та акцизні накладні, розрахунки коригування до податкових та акцизних накладних, заяви, довідки, сервісні запити, витяги, договори, повідомлення, рішення, інші документи), які створені в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронних довірчих послуг, складення, та/або подання, та/або надіслання яких передбачається Податковим кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу, та/або пов`язане з реалізацією прав та обов`язків платника та/або контролюючих органів згідно із нормами цього Кодексу, та подаються у форматі (стандарті), затвердженому в установленому законодавством порядку; друга квитанція - електронне повідомлення, що формується у форматі, затвердженому в установленому законодавством порядку, програмним забезпеченням контролюючого органу (адресатом) за результатами ідентифікації, обробки електронного документа та засвідчує факт і час приймання (неприймання) чи реєстрації такого електронного документа.

Пунктами 6-11 розділу ІІ Порядку № 557, автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня.

Автоматизована перевірка електронного документа включає: перевірку правового статусу кваліфікованого електронного підпису чи печатки відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»; перевірку обов`язковості та послідовності накладання на електронний документ кваліфікованого електронного підпису чи печатки підписувачів у встановленому порядку; перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту); перевірку наявності обов`язкових реквізитів; перевірку права підпису електронного документа підписувачем.

Перша квитанція надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі - протягом перших двох годин наступного операційного дня.

У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 7 цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документа із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не формується. На першу квитанцію накладається печатка контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в контролюючому органі.

Якщо автору протягом встановленого строку після відправки електронного документа не надійшла перша квитанція, електронний документ вважається не одержаним адресатом.

Не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами та цим Порядком, формується друга квитанція.

Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції).

На другу квитанцію накладається печатка відповідного контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник другої квитанції зберігається в контролюючому органі.

У разі наявності другої квитанції про прийняття електронного документа датою та часом прийняття (реєстрації) електронного документа контролюючим органом вважаються дата та час, зафіксовані у першій квитанції.

Як установлено судом, подані позивачем в електронному вигляді податкові декларації та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2020 рік прийняті відповідачем без будь-яких зауважень за реєстраційними номерами та .

За змістом, внесених з 01.01.2015 у Податковий кодекс України змін, окрему 4 групу єдиного податку створено замість фіксованого сільськогосподарського податку, і основною умовою для набуття сільськогосподарським підприємством статусу платника єдиного податку є наявність частки сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) період, що дорівнює або перевищує 75 %, а не наявність чи відсутність податкових зобов`язань на початок звітного періоду.

Суд звертає увагу, що наявність боргу на перше січня поточного року є підставою для відмови у набутті статусу платника єдиного податку лише для тих, хто вперше набуває цей статус.

Відповідно до пункту 299.1, пункту 299.2 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку. Податковий кодекс України передбачає підстави для анулювання реєстрації платника єдиного податку (пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу) або підстави, з яких платник не може бути платником єдиного податку 4 групи (пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу), але не містить норму, відповідно до якої платник, який має на початок звітного року податкову заборгованість, не може бути, або втрачає статус платника єдиного податку 4 групи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 814/1394/15, який в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України врахований судом у спірних правовідносинах.

Крім того, суд зазначає, що як слідує з пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

Згідно з пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу ІІ цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач лише під час проведення документальної перевірки позивача, встановивши обставини, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), повинен прийняти рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Проте, контролюючим органом не надано суду доказів проведення документальної перевірки позивача, а також прийняття рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Натомість, як свідчать матеріали справи, відповідно до акта камеральної перевірки, що проводилася контролюючим органом, останнім виявлено факти порушень податкового законодавства позивачем, зокрема в частині не сплати узгодженої задекларованої суми ПДВ за листопад 2020 року. Тобто, відповідач провів податкову перевірку (звітності) СТОВ позивача, проте іншого виду.

Суд констатує, що для тих суб`єктів господарювання, які вже були платниками єдиного податку, відповідно до вимог статті 298 Податкового кодексу України, податковий борг може бути підставою для втрати цього статусу лише у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів в останній день другого із двох послідовних кварталів. У разі наявності такого боргу платник може добровільно відмовитись від знаходження на спрощеній системі оподаткування або безстрокова реєстрація платником єдиного податку може бути анульована за рішенням відповідного контролюючого органу.

Проте, матеріали справи не містять рішень відповідача про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку 4 групи.

Рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку може бути прийняте з вичерпних підстав, передбачених пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, до яких не належить заборона, передбачена підпунктом 291.5-1.3 пункту 291.5-1ст. 291 Податкового кодексу України, якою керувався відповідач, що підсумовуючи дає суду підстави вважати оскаржуване рішення протиправним.

Аналогічна правова позиція щодо подібних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 804/3117/17, а також в постанові від 06.05.2020 у справі № 812/1137/16.

Відповідно до акта камеральної перевірки від 18.02.2020 № 2245/10-36-18-11/ НОМЕР_1 , що проводилася контролюючим органом, останнім виявлено факти порушень податкового законодавства позивачем, зокрема в частині не сплати узгодженої задекларованої суми ПДВ в розмірі 135, 20 грн. за листопад 2020 року та граничний термін сплати якого спливав 30.12.2020, фактична дата сплати 13.01.2021, кількість днів затримки 14.

Тобто, фактично підставою утворення податкового боргу з ПДВ в розмірі 135, 20 грн. на 01.01.2021 у позивача була узгоджена сума, яку платник податків самостійно задекларував. Проте, вказане не вливає на правомірність рішень відповідача з урахуванням наведених вище висновків суду, а тому як підстава для відмови у задоволені позову, про що зазначає відповідач, до уваги судом не береться.

Як установлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності його рішення.

Натомість, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не були спростовані відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача щодо скасування позивачу статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2021 році та визнання недійсними поданих податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік з додатками, а відтак вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

В силу вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9080, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 300 від 13.05.2021.

Водночас, суд вважає, що позивач повинен був заплатити при подані позову судовий збір у розмірі 2270, 00 грн. (немайнова вимога щодо визнання протиправним і скасування рішення від 05.03.2021 в частині скасування статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2021 році) та 2270, 00 грн. (немайнова вимога щодо визнання протиправним і скасування рішення від 05.03.2021 в частині визнання недійсними поданих податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік).

Вимога про зобов`язання підтвердити статус платника єдиного податку четвертої групи у 2021 році пов`язана з вимогою про визнання протиправним і скасування рішення від 05.03.2021.

Суд звертає увагу, що пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Станом на день прийняття рішення, такого клопотання від позивача не надходило.

Суд, керуючись частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 4540, 00 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 52, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов Сільськогосподарського товариства з додатковою відповідальністю «Світанок» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 05.03.2021 № 7629/6/10-36-18-11 щодо скасування Сільськогосподарському товариству з додатковою відповідальністю «Світанок» статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2021 році та визнання недійсними поданих податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік з додатками.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області підтвердити Сільськогосподарському товариству з додатковою відповідальністю «Світанок» статус платника єдиного податку четвертої групи у 2021 році шляхом видачі відповідної довідки.

Стягнути на користь Сільськогосподарського товариства з додатковою відповідальністю «Світанок» (; місцезнаходження: 08750, Київська обл., Обухівський район, с. Григорівка, вул. Героїв Майдану, буд. 13) судовий збір у розмірі 4540, 00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Шевченко А.В.