Справа № 640/22016/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м. Київ № 640/22016/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши в у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук Світлани Анатоліївни
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук Світлани Анатоліївни, в якому просить визнати протиправними її дії щодо викладення зауважень у пункті 9 Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2019 №3121/82-19, зобов`язати її повторно розглянути проект землеустрою та видати ОСОБА_1 позитивний висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2019 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2019 суд повернув позовну заяву ОСОБА_1 .

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2019, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів до суду в межах визначеного законом строку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в установленому порядку звернувся до Білозірської сільської ради щодо отримання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в адміністративних межах названої сільської ради. У місячний строк, відведений законодавством, Білозірська сільська рада жодного рішення за наслідками її розгляду не прийняла, тому позивач керуючись принципом «мовчазної згоди» уклав з ФОП ОСОБА_2 договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування. У березні 2019 року згаданий проект був розроблений та поданий на погодження до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За наслідками розгляду указаного проекту землеустрою експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Корецькою С.М. складено висновок від 15.03.2019 №4013/82-19, згідно з пунктом 9 якого склад проекту землеустрою не повною мірою відповідає статті 50 Закону України «Про землеустрій», а саме відсутні рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом та - письмова згода землевласника (землекористувача), засвідчена нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду. З огляду на вищевказані зауваження розробником проекту землеустрою підготовлено коректурний аркуш та разом з ним повторно подано проект землеустрою на погодження до Головного управління Держгеокадастру в Київській області. За наслідками повторної перевірки проекту землеустрою розгляду експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук С.А. складено висновок від 27.03.2019 №3121/82-19, яким не погоджено вищевказаний проект землеустрою з огляду на неусунення зауважень, зазначених у висновку від 15.03.2019. Однак, дії названого експерта щодо непогодження вказаного проекту землеустрою є протиправними, оскільки відсутність рішення Білозірської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом та - письмова згода землевласника (землекористувача), засвідчена нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду, не має значення з огляду на те, що названа сільська рада в установлений законодавством строк не розглянула заяву позивача про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки, що свідчить про її «мовчазну згоду» на виготовлення цього проекту.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав, хоча належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що 12.01.2019 позивач звернувся до Білозірської сільської ради із заявою від 10.01.2019, в якій просив прийняти рішення про надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 14,0515 га в оренду для ведення городництва терміном на 49 років в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Указана заява зареєстрована Білозірською сільською радою 12.01.2019 за №107/02-17.

За відсутності рішення Білозірської сільської ради за результатами розгляду указаної заяви як про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні вмотивованої відмови у його наданні після спливу місячного строку, визначеного законодавством для її розгляду, уважаючи, що, таким чином, Білозірська сільська рада надала «мовчазну згоду», позивач 25.02.2019 уклав з ФОП ОСОБА_2 договір на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 14,0515 га, кадастровий номер :006:0706 в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Листом від 01.03.2019 позивач повідомив Білозірську сільську раду про укладення вищевказаного договору та надав його копію.

Зазначений лист зареєстровано Білозірською сільською радою 01.03.2019.

На виконання умов указаного вище договору ФОП ОСОБА_2 виготовив для позивача проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки.

За наслідками розгляду указаного проекту землеустрою експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Корецькою Світланою Миронівною складено висновок від 15.03.2019 №4013/82-19, відповідно до пункту 8 якого за результатами аналізу проекту землеустрою на відповідність земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам цей проект відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Разом з тим в пункті 9 висновку висловлено зауваження до проекту землеустрою, яке полягає в тому, що склад проекту землеустрою не повною мірою відповідає статті 50 Закону України «Про землеустрій», а саме відсутні рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); та письмова згода землевласника (землекористувача), засвідчена нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством) або рішення суду.

Згідно з доводами позивача, ураховуючи вказане зауваження, розробником проекту землеустрою підготовлено коректурний аркуш, який разом з проектом землеустрою подано до Держгеокадастру. За наслідками повторно поданого проекту землеустрою експерт державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук Світлана Анатоліївна відмовила позивачу у погодженні цього проекту землеустрою, про що складено висновок від 27.03.2019 №3121/82-19.

Відповідно до пункту 8 цього висновку проект землеустрою не відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до цього нормативно-правовим актам. В пункті 9 цього висновку зазначено, що не усунуті зауваження, вказані у висновку від 15.03.2019 №4013/82-19.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи дану справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель визначаються Земельним кодексом України.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною другою статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Ураховуючи викладену норму Земельного кодексу України та відсутність рішення Білозірської сільської ради за наслідками розгляду його заяви від 10.01.2019 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 14,0515 га для ведення городництва в оренду терміном на 49 років в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, позивач, застосовуючи так званий принцип «мовчазної згоди», правомірно реалізував своє право щодо замовлення розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу.

Верховний Суд в постанові від 31.01.2018 у справі №814/741/16 висловився, що аналіз наведених вище норм Земельного кодексу України дає підстави для висновку, що у разі ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк, це не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Як встановлено судом, за замовленням позивача ФОМ ОСОБА_2 виготовив відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

- завдання на розроблення проекту землеустрою;

- пояснювальну записку;

- копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

- рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

- письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

- довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

- матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

- відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

- копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;

- розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

- розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

- акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

- акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

- перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

- викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

- кадастровий план земельної ділянки;

- матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

- матеріали погодження проекту землеустрою.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Так, частиною першою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 4 статті 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина 5 вказаної статті).

Відповідно до пункту 7 Тимчасового порядку взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 №580, система електронного документообігу Держгеокадастру за принципом випадковості вибирає територіальний орган Держгеокадастру, який здійснюватиме погодження проекту землеустрою, та не пізніше наступного робочого дня з дня надходження проекту землеустрою передає відповідному територіальному органу Держгеокадастру матеріали, зазначені у пункті 5 цього Порядку.

Частиною шостою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

- додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»;

- надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

- проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

За змістом частини сьомої статті186-1 Земельного кодексу України кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Відповідно до частини восьмої статті 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для передачі земельної ділянки у власність або у користування для всіх потреб зацікавлена особа розробляє проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та в подальшому органи, визначені статтею 186-1 Земельного кодексу України, приймають одне з відповідних рішень.

Наказом Держкомзему України від 03.12.2004 №391 затверджено Методику проведення державної експертизи землевпорядної документації (далі також - Методика).

Відповідно до пункту 3.1 Методики проведення державної експертизи передбачає експертне дослідження, перевірку, аналіз і оцінку об`єкта державної експертизи та підготовку обґрунтованого та об`єктивного висновку державної експертизи.

Висновок державної експертизи землевпорядної документації оформляється за типовою формою, встановленою Кабінетом Міністрів України відповідно до статті 18 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (пункт 3.5.2 Методики).

Згідно з пунктом 3.5.3 Методики підготовлені висновки державної експертизи повинні зводитись до трьох можливих варіантів:

- землевпорядна документація в цілому відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується (у разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок);

- землевпорядна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, повертається на доопрацювання;

- землевпорядна документація, яка не відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

Об`єкт експертизи, який повернуто на доопрацювання, оцінюється позитивно та погоджується після внесення змін і доповнень до нього в порядку, передбаченому цією Методикою, з урахуванням зауважень та пропозицій, зазначених у висновку державної експертизи.

Згідно з пунктом 3.5.4 Методики оцінка землевпорядної документації у висновках державної експертизи (за одним із вказаних варіантів) є обов`язковою. При цьому, негативна оцінка об`єкта експертизи повинна бути всебічно обґрунтована положеннями відповідних нормативно-правових актів.

Зважаючи на викладене, у разі прийняття рішення про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідні органи повинні вказати вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою та зазначити розумний строк для усунення таких недоліків.

Пунктом 3.5.6 Методики визначено, що негативно оцінена землевпорядна документація після доопрацювання підлягає повторній експертизі на загальних підставах.

Відповідно до пункту 3.5.8 Методики усунення зауважень та внесення виправлень, виявлених в результаті державної експертизи, здійснюють розробники землевпорядної документації та інші суб`єкти, що допустили порушення вимог чинного законодавства України, встановлених норм і правил при підготовці об`єкта державної експертизи або його окремих складових частин.

Згідно з пунктом 3.6 Методики визначена цією Методикою процедура проведення державної експертизи розповсюджується на всі види експертизи - первинну, повторну та додаткову.

При проведенні повторної експертизи (у разі спростування негативного висновку первинної державної експертизи) проводиться ретельний аналіз переробленої землевпорядної документації, усунення зауважень первинної експертизи, відповідність передбачених заходів діючим законодавчим та іншим нормативно-правовим актам (пункт 3.6.1 Методики).

При проведенні додаткової державної експертизи всебічно вивчаються додаткові відомості чи обставини, що не були використані (враховані) розробниками документації до проведення первинної експертизи і мають значення для більш об`єктивного дослідження і оцінки об`єкта державної експертизи (пункт 3.6.3 Методики).

За результатами повторної та додаткової експертизи готується новий висновок (пункт 3.6.4 Методики).

Таким чином, складаючи висновок від 27.03.2019 №3121/82-19 за результатами повторної експертизи проекту землеустрою, поданого позивачем, експерт державної експертизи Ракарчук С.А. повинна була перевірити відомості, про недоліки яких було наголошено у попередньому висновку від 15.03.2019 №4013/82-19.

Як встановлено судом вище, згідно з пунктом 8 висновку від 15.03.2019 №4013/82-19 поданий позивачем проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Водночас пункт 9 цього висновку містить зауваження до складу проекту землеустрою у зв`язку з тим, що проект не повною мірою відповідає статті 50 Закону України «Про землеустрій», а саме відсутні рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом) та письмова згода землевласника (землекористувача), засвідчена нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду.

У позовній заяві позивач зазначив, що розробником проекту землеустрою було підготовлено коректурний аркуш з огляду на вищевказане зауваження, який подано разом із проектом землеустрою для повторної експертизи.

Проте, зазначивши в пункті 8 та 9 висновку від 27.03.2019 №3121/82-19 про невідповідність поданого позивачем проекту землеустрою земельному законодавству та прийнятим до нього нормативно-правовим актам, експерт державної експертизи Ракарчук С.А не конкретизувала яким саме нормам земельного законодавства та прийнятим до нього нормативно-правовим актам не відповідає цей проект землеустрою.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано копію коректурного аркушу, про надання якого експерту державної експертизи він стверджував у позовній заяві, що унеможливлює перевірку його доводів про надання ним експерту державної експертизи усієї необхідної інформації з метою усунення зауваження, зазначеного у первинному висновку державної експертизи проекту землеустрою.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що стверджуючи у висновку від 27.03.2019 №3121/82-19 про невідповідність земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам вищевказаного проекту землеустрою у зв`язку з неусуненням зауваження до цього проекту землеустрою, зазначеного у висновку від 15.03.2019 №4013/82-19, експерт державної експертизи Ракарчук С.А. не виклала ретельний аналіз переробленої землевпорядної документації, зокрема, на предмет невідповідності поданого позивачем проекту землеустрою вимогам земельного законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Ураховуючи що висловлені у попередньому висновку від 15.03.2019 №4013/82-19 зауваження стосувалися невідповідності проекту землеустрою вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій» у зв`язку відсутністю рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом) та письмової згоди землевласника (землекористувача), засвідченої нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду, суд звертає увагу, що у висновку від 27.03.2019 №3121/82-19 відсутній виклад обставин:

- щодо необхідності надання ОСОБА_1 рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, як встановлено судом вище, частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України визначено можливість виготовлення проекту землеустрою без надання такого дозволу, яким наразі і скористався позивач;

- щодо необхідності надання письмової згоди землевласника (землекористувача), засвідченої нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду, оскільки, як убачається зі змісту вищевказаних висновків про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, поданий позивачем проект землеустрою виготовлений з метою відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0706 в оренду, яка відповідно до інформації, що міститься в Державному земельному кадастрі належить до земель комунальної власності та не обмежена правом користування третіх осіб. При цьому про викуп чи вилучення указаної земельної ділянки не йшлося.

Наведене дає підстави суду дійти висновку, що експерт державної експертизи Ракарчук С.А. при проведенні повторної експертизи поданого позивачем проекту землеустрою всупереч вимогам пункту 3.6.1 Методики не провела ретельного аналізу поданої позивачем землевпорядної документації, що призвело до прийняття необґрунтованого висновку від 27.03.2019 №3121/82-19 про відмову в погодженні указаного проекту землеустрою.

З урахуванням викладеного суд вважає, що вищевказаний висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки в оренду є необґрунтованим, отже, не відповідає вимогам земельного законодавства.

Звернувшись до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів, позивач поміж іншого, просить визнати протиправною дію експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук С.А. щодо викладення зауважень у пункті 9 висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2010 №3121/82-19. Однак, за висновком суду, указана позовна вимога задоволенню не підлягає з огляду на те, що складення висновку державної експертизи землевпорядної документації, здійснюється експертом державної експертизи згідно з формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №974, яка містить пункт «Зауваження та пропозиції до землевпорядної документації», і зазначення у цьому пункті відповідних повноважень належить до дискреційних повноважень експерта державної експертизи.

Разом з тим, ураховуючи викладений вище висновок суду про те, що висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки в оренду від 27.03.2019 №3121/82-19 є необґрунтованим та не відповідає вимогам земельного законодавства, суд з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, уважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати указаний висновок.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути поданий позивачем проект землеустрою та видати йому позитивний висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то ця вимога підлягає частковому задоволенню судом з наступних підстав.

З огляду на приписи земельного законодавства та положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, саме органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин, мають виключну компетенцію в питаннях погодження проекту землеустрою. Повноваження щодо погодження проекту землеустрою відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

Рекомендаціями Комітету Ради Міністрів Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні у справі Класс та інші проти Німеччини Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача надати висновок, яким погодити проект землеустрою є формою втручання у повноваження. Суд не може підміняти органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та на свій розсуд погоджувати відповідні проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно із частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення щодо погодження проекту землеустрою та визначення підстав, за яких затверджується проект або про відмову в його затвердженні, суд уважає обґрунтованою вимогу позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути поданий ним проект землеустрою з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У суду відсутні підстави для задоволення позовної вимог стосовно зобов`язання відповідача видати йому позитивний висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. До того, як зазначено судом вище, позивач не надав суду докази подання відповідачу коректурного аркушу з інформацією, що свідчить про усунення ним зауваження експерта державної експертизи, викладеного у висновку від 15.03.2019 №4013/82-19, що унеможливлює встановлення судом виконано позивачем усіх умов, визначених законом, що передбачає обов`язок відповідача прийняти позитивне для нього рішення.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, враховуючи принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач як учасник бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відтак, підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук Світлани Анатоліївни (03115, м.Київ, вул.Серпова, 3/14 код Головного управління Держгеокадастру в Київській області 39817550) про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2019 №3121/19.

Зобов`язати експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Київській області Ракарчук Світлану Антоліївну (03115, м.Київ, вул.Серпова, 3/14 код Головного управління Держгеокадастру в Київській області 39817550) повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :01:006:0706 в оренду для городництва за адресою: с. Білозір`я Черкаського району Черкаська області.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур