Справа № 212/4085/21
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/4085/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Крівцової І.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача: Комар Е.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №2 батальону №1 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Чернієнко Ігоря Геннадійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

18 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до інспектора взводу №1 роти №2 батальону №1 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Чернієнко Ігоря Геннадійовича, Департаменту патрульної поліції, у якому просила визнати дії відповідача незаконними про накладення адміністративного стягнення у сумі 170 грн та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП .

В обгрунтуваня заявлених вимог позивач зазначила, що 23.04.2021 року , о 09.02 год керувала тролейбусом МАЗ , номер 0021 на міському маршруті без захисної маски. У подальшому на зупинці Жовтень, в районі 44 кварталу м. Кривого Рогу, під час висадки пасажирів, до неї підійшов працівник патрульної поліції ОСОБА_2 , повідомив про перебування без захисної маски та склав постанову, якою притягнув її до відповідальності за порушення карантинних умов. У подальшому вказана постанова була нею оскаржена до керівництва патрульної поліції, проте рішення відповідача було залишено без змін.Вважає, що відповідач порушив її конституційні права, тому постанова незаконна та підлягає скасуванню.

У відзиві на позов відповідач інспектор взводу №1 роти №2 батальону №1 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції Чернієнко І.Г. зазначив, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до вимог законодавства у відповідності до ч.2 ст.44 -3 КУпАП, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на позов представник відповідача Департаменту патрульної поліції О.Кушнір зазначила, що факт скоєння правопорушення позивачем мав місце, постанова інспектором складена правомірно, тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не піддягають.

Позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду 18.05.2021 року.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін і одночасно визначено строк відповідачу для подання відзиву на позов.

01.06.2021 року до суду надійшов відзив інспектора взводу №1 роти №2 батальону №1 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції Чернієнко І.Г. та диски з відеозаписами з місця вчинення правопорушення та розгляду справи.

14.06.2021 року до суду надійшла відповідь позивача ОСОБА_1 на відзив відповідача.

14.06.2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з необхідністю отримання відзиву відповідача.

23.06.2021 року представником позивача Комар Е.Л. заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції, яке судом задоволено, копію ухвали направлено відповідачу.

05.07.2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою до суду відповідачів.

06.07.20211 року судом отримано відзив на пощовну заяву Департаменту патрульної поліції.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позові, просили задовольнити.Додатково позивач ОСОБА_1 зазначила, що була позбавлена можливості користуватись послугами кваліфікованого адвоката 23.04.2021 року, оскільки перебувала на робочому місці, була необхідність у правильному паркуванні транспортного засобу, яким керувала та висадці пасажирів, відтак була не зосереджена та не розуміла, що відбувся розгляд справи на місці парковки транспортного засобу, при цьому висловлювала відповідачу усне прохання говорити чіткіше та голосніше.Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні доповнив, що дії відповідачів не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, Постанова №1236 є нікчемною. Окрім іншого просив врахувати, що розгляд справи відповідачем у відношенні ОСОБА_1 відбувалось на російській мові, у формі вільного спілкування, без залучення фахівця у галузі права , для належного захисту прав позивача.

Відповідачі та представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки останні про дату, час і місце повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши надані письмові докази та відеозапис в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.04.2021 року, о 09.13.22 год відносно ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 було винесено постанову серії ЕГА № 251066 , якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 23.04.2021 року , о 09.02. год керувала транспортним засобом - тролейбусом МАЗ н.з. 0021 на міському маршруті 3 без вдягнутих засобів індивідуального захисту , зокрема респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовленої самостійно, чим порушила п.3 п.п. 1 ПКМУ 1236 від 09.12.2020 року.

Диспозицією ч. 2 ст. 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Обов`язок органу (посадової особи) з`ясувати усі обставини справи під час розгляду справи про адміністративне правопорушення чітко визначений ст. 280 КУпАП.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі, прийняття рішення своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її повноважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 2 статті 44-3 КУпАП.

Згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція, відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, передбачені частиною другою статті 44-3 Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийнято Постанову КМ України № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно вищезазначеної Постанови, а саме п 3, з 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється:1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06.11.2020 № 1000-IX, який набрав чинності 21.11.2020, внесено зміни до Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», а саме статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною 2 такого змісту: "Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".

Крім цього, зазначеним Законом внесено зміни до ст. 222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення ч.1 ст. 222 КУпАП, після цифр "44" словами і цифрами "частина друга статті 44-3". Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21.11.2020, до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч.2 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення визначено ст. 279 КУпАП, відповідно до якої, особа уповноважена на розгляд справи, серед іншого, зобов`язана роз`яснити особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки, заслуховує особу, яка беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Суд погоджується з доводами представника ОСОБА_3 щодо порушення прав позивача ОСОБА_1 при розгляді справи, оскільки з відеозапису, дослідженому у судовому засіданні убачається, що поліцейським було проголошено вибірково процесуальні права позивача, проте незрозуміло на якій стадії, оскільки позивач ОСОБА_1 була зосеререджена на паркуванні транспортного засобу та безпеці пасажирів, які у ньому перебували, при цьому заявила клопотання щодо чіткого вимовлення поліцейським, оскільки мова останнього була нерозбірливою. Окрім іншого, з дослідженого відеозапису убачається, що на певній стадії розгляду справи працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення ( серія ВАБ №200346) , проте всупереч вимогам КУпАП копія якого не була вручена позивачу ОСОБА_1 та не була предметом дослідження командиром О.Нікіфоровим, за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , де було постановлено Рішення №Е-685 ( а.с. 5) та не надана також відповідачем суду. Також з відеозапису не зрозуміло ким було винесено оскаржувану постанову, хто і який протокол складв у відношенні ОСОБА_1 , оскільки на відеозаписі зафіксовано розмову двох працівників патрульної поліції з позивачем. За таких обставин суд вважає, що відповідач позбавив позивача можливості безперервно приймати участь у розгляді справи, скористатись правовою допомогою, надати особисті пояснення.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, вказаних обставин не спростував.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідачів, суд вважає, що саме відповідачами не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача поліцейським виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП.

Оскільки перед судом не спростовано тверджень позивача щодо належного розгляду справи та забезпечення реалізації нею права на захист, суд приходить до висновку, що своїми діями по складенню постанови, поліцейський порушив принципи безстроннсті та розсудливості, права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, та порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а.

Відтак, факт розгляду справи про адміністративне правопорушення з порушенням права особи на захист, свідчить про безумовне порушення порядку розгляду справи про адміністративне порушення, та вказує на недопустимість решти доказів у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час розгляду адміністративної справи № 337/3389/16-а в постанові від 30.05.2018р. зазначив, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного Верховний Суд відмітив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави для висновку про неправомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, оскільки розгляд справи відбувався з порушенням основоположного права права на захист, тому постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня2006 року).

Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши представлені докази, вважає, що при складанні постанови відповідачем не були дотриманні норми ст.ст. 278, 279, 280, 283 КУпАП, які визначаються порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому на підставі ч. 3 ст. 286 КАС України слід скасувати оскаржувану постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі ст. ст. 9, 72, 77, 229, 242-246, 250, 286 КАС України, ст.ст. ч.2 ст. 44-3, 251, 258, 268, 280 КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію» суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №2 батальону №1 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Чернієнко Ігоря Геннадійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати дії інспектора взводу №1 роти №2 батальону №1 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Чернієнко Ігоря Геннадійовича протиправними.

Скасувати постанову серії ЕГА № 251066, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн та адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.44-3 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 3 Розділу VI КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 22 липня 2021 року.

Суддя: О. Н. Борис