Справа № 580/3527/21
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року справа № 580/3527/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

01.06.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) до Управління Служби безпеки України в Черкаській області (18002, Черкаська обл., м.Черкаси, вул.Гоголя, буд. 240; ) (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 04.05.2016 включно із застосуванням базового місяця «січень 2008 року»;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період із застосуванням базового місяця «січень 2008 року».

В обґрунтування зазначено, що протягом періоду проходження військової служби відповідач тривалий час на здійснював індексацію його грошового забезпечення. На звернення позивача щодо нарахування та виплати індексації за вказаний вище період, відповідач листом відмовив у такому нарахуванні.

Ухвалою суду від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання. Згідно з даними рекомендованих повідомлень вказану ухвалу сторони отримали 14.06.2021.

22.06.2021 представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Стверджує, що позивач проходив військову службу в нього з 17.03.2006 до 04.05.2016. Позивач звертався до Черкаського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до відповідача щодо нарахування і виплати компенсації за невикористану відпустку, щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні зі служби. Зі вказаним вище позовом позивач звернувся до суду 01.06.2021. Невжиття позивачем активних дій з першого числа після звільнення 04.05.2016 щодо індексації грошового забезпечення свідчить про пасивність поведінки позивача у здійсненні захисту. Вважає, що позивач пропустив строк на звернення до адміністративного суду зі вказаним позовом. Просить урахувати висновки Верховного Суду щодо недотримання строків звернення до адміністративного суду, викладені в постановах від 11.02.2021 у справі №240/532/20, від 22.01.2020 у справі №620/1982/19, ухвалі від 31.08.2020 у справі №9901/157/20, постанові від 30.12.2020 у справі №140/559/20. Щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення вказав, що до часу внесення змін до Порядку №1078 (до 01.12.2015) механізм проведення індексації базувався на визначенні базового місяця, у якому особі востаннє підвищували зарплату. Стверджує, що збільшення грошового забезпечення грошового забезпечення позивача відбулось 01.01.2015 у зв`язку зі збільшенням премії з 148% до 266%. Тому вважає, що для заявленого позивачем періоду з 01.12.2015 до 04.05.2016 неможливо враховувати базовим січень 2008 року. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення зі встановленням для обчислення базовим місяцем січень 2008 року належить до дискреційних повноважень відповідача. Тому суд не має встановлювати як базовий місяць, так і суму індексації, про що зазначено в п.8.1. постанови Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19. Додатково зазначив, що чітко виконував норми відомчих нормативно-правових актів, виданих головним розпорядником коштів та в межах визначених обсягів фінансування.

Ухвалою від 14.07.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи.

25.06.2021 позивач надіслав до суду відповідь на відзив. Стверджує, що факт пропуску ним строку на звернення до суду спростовується рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013, в якому зазначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Верховний Суд у рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення, зупинення чи відстрочення будь яких виплат постави Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №669/512/17, від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21-44а10. Реалізація особою права, що пов`язане з дотриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

05.07.2021 відповідач подав до суду заперечення, в яких зазначив, що за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом вказаний спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів. Строки звернення до адміністративного суду визначені спеціальною нормою ст.122 КАС України. Позивач з часу звільнення зі служби здійснював захист своїх прав щодо грошового забезпечення. Тому ґрунтовно вивчав питання своєчасності та повноти розрахунків при звільненні. Премія є об`єктом індексації та відповідно до Порядку №1078 її необхідно враховувати, як складову посадового окладу.

Оскільки обґрунтованих клопотань від учасників спору про розгляд справи у судовому засіданні з їх викликом суду не надходило, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати та допитати свідків, суд дійшов висновку розглянути справу без виклику сторін у судове засідання за наявними письмовими доказами.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Довідкою відповідача №11/М-147/14 підтверджується, що позивач проходив військову службу в СБ України з 17.03.2006 до 04.05.2016. Вказано, що військово-лікарською комісією Центрального госпіталю Військово-медичного управління СБ України позивач визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час (свідоцтво про хворобу від 11.03.2016 №18/1005). Військова служба в календарному обчисленні на 04.05.2016 складає 19 років 8 місяців 20 днів.

30.04.2021 позивач звернувся заявою до відповідача, в якій просив здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 2008 року до дати звільнення зі служби з урахуванням раніше виплачених сум, а також повідомити (з наданням документальних матеріалів про його грошове забезпечення - оригіналів або їх завірених копій):

періоди часу (у форматі «місяць, рік - місяць, рік»), протягом яких відповідач не здійснював індексацію грошового забезпечення із зазначенням причин і підстав до припинення здійснення індексації в кожному конкретному випадку та наданням відповідних документальних матеріалів із вказаного питання;

суми здійсненої (нарахованої та виплаченої) індексації грошового забезпечення у вказаний період за кожний місяць окремо;

дати, коли у складі виплачуваного позивачу грошового забезпечення відбувалося підвищення окладів (посадового чи за військовим званням) із зазначенням у кожному конкретному випадку: виду окладу, який підвищувався та підстав до його підвищення; розмірів окладу до його підвищення та після нього; сум нарахованого місячного грошового забезпечення в місяці підвищення окладу, а також у попередньому місяці із зазначенням сум нарахованої та виплаченої індексації у разі її здійснення.

Виплату просив здійснити за наданими банківськими реквізитами. Лист-відповідь за результатами розгляду заяви разом із запитуваними документальними матеріалами просив направити на його поштову адресу.

Листом від 20.05.2021 №21/М-197/14 відповідач повідомив, що згідно з п.5 Порядку №1078 (у редакції на час проведення нарахування) позивачу нарахована та виплачена індексація з 01.03.2008 до 31.03.2012 у загальній сумі 771,99грн. Із 01.04.2012 до 31.12.2015 зміни в грошовому забезпеченні наступні: з 01.04.2013 збільшення премії (з 76% до 121%); з 01.05.2014 збільшення премії (з 121% до 148%); з 23.05.2014 встановлена надбавка за кваліфікацію 5%; з 15.08.2014 збільшився оклад за військовим званням (з 125,00 грн до 130,00грн); з 01.01.2015 збільшилась премія (з 148% до 266%).

Грошове забезпечення за період з квітня 2012 року до 2015 року склало:

за 2012 рік з квітня до грудня 2012 року до 6335,30 грн, всього - 57017,70грн;

за 2013 рік з січня до квітня 2013 року до 6335,30 грн, з травня до грудня 2013 року - 7051,93грн, всього - 81756,64грн;

за 2014 рік з січня до травня 2014 року до 7051,93грн, з червня до липня 2014 року - 7481,90грн, за серпень 2014 року - 7572,38 грн, за вересень 2014року - 7537,26грн, за жовтень 2014 року - 7542,29грн, з листопада до грудня 2014 року - 7537,02грн, всього - 87949,42грн;

за 2015 рік за січень 2015 року - 7537,02грн, з лютого до грудня 2015 року по 9423,84грн, всього - 111199,26грн.

Також вказав, що з 01.01.2016 внесені зміни в Закон в частині порогу індексації та встановлення його у розмірі 103%. Тому індексація не нарахована та не виплачена.

З огляду на вказане позивач звернувся в суд з позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо строку звернення позивача до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 2 ст.233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У 2013 році Конституційний Суд України виніс рішення у справах № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, у яких дійшов висновку про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум несвоєчасно отриманої заробітної плати, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника, як зазначив Суд, відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Конституційний Суд України виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.

Подібний висновок щодо порядку обчислення строків звернення до адміністративного суду зроблений стосовно громадян, які проходять публічну службу та звертаються щодо виплати неотриманих з вини роботодавця сум оплати праці.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду в постановах від 11.02.2021 у справі №240/532/20, від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 щодо строку звернення до адміністративного суду не обґрунтовані, оскільки вони стосувалися вирішення спірних правовідносин, які не є подібними та регулюються іншими нормами права.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 03.07.1991 №1283-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон №1283-ХІІ) - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ч.1 ст.2 Закону №1283-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Такого ж висновку дотримується судова практика Верховного Суду (відповідний висновок у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17, який підлягає безумовному врахуванню судами нижчих інстанцій на підставі ч.5 ст.242 КАС України).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відсутність законодавчого механізму для нарахування та виплати індексації за періоди, в яких була відсутня фінансова можливість такої виплати, не є підставою для позбавлення особи права на отримання коштів (мирне володіння його майном), виплата яких передбачена законом.

Відповідно до ст.4 Закону №1283-ХІІ (в редакції станом на 01.12.2015) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Стаття четверта Закону №1283-ХІІ (в редакції станом на 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, право на індексацію доходу особа набуває з наступних місяців, з яких величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації з 01.12.2015 - 101%, з 01.01.2016 -103%.

Відповідно до інформації на офіційному веб-сайті Держстату України http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm індекс споживчих цін:

у 2015 році становив: у січні 2015 року - 103,1% у лютому 2015 року - 105,3%, у березні 2015 року - 110,8%, квітні 2015 року - 114,0%, у травні 2015 року - 102,2%, за червень - вересень 2015 року не перевищив поріг індексації і становив 100,9% (100,4 Ч 0,990 Ч 0,992 Ч 1,023). Тому у листопаді 2015 року нарахування сум індексації зберігається у такому самому розмірі, що й у жовтні 2015 року;

у 2016 році становив: січень - 100,9%, лютий - 99,6%, березень - 101,0%, квітень - 103,5%, травень - 100,1%, червень - 99,8%, липень - 99,9%, серпень - 99,7%, вересень - 101,8%, жовтень - 102,8%, листопад - 101,8%, грудень - 100,9%.

Оскільки величина індексу споживчих цін за вказаний позивачем спірний період перевищила поріг у 103% з квітня 2016 року, то обчислення індексу споживчих цін мало розпочинатися з травня 2016 року (за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації).

Відповідно до ст.6 Закону №1283-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.9 Закону №1283-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. У разі коли дохід, що виплачується одним підприємством, установою, організацією, формується з різних джерел, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частці в загальному доході.

Абзацом першим ст.10 Закону №1283-ХІІ визначено індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин від 15.09.2015) затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), згідно з п.2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до абз.5 п.4 Порядку №1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

До Порядку №1078 внесено зміни згідно з постановою Кабміну України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», відповідно до якої п.5 Порядку №1078 викладено в новій редакції. Зокрема, передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Якщо підвищення грошового доходу відбулося не з 1 числа місяця, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу/кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому/службовому часу з урахуванням положень цього Порядку. Відповідно до п. 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Отже, законодавчо встановлена максимальна межа нарахованої індексації.

Постановою КМУ №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців, які змінювалися протягом спірного періоду.

Суд врахував, що згідно з абзацом другим п.3 згаданої вище постанови Уряду України №1013 для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 (Офіційний вісник України, 2003 р., № 29, ст. 1471). Водночас жодної норми про зміну базового місяця для нарахування індексації вона не містить.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до п.13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01.01.2008, тобто датою, з якою позивач пов`язує встановлення базового місяця індексації.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме з 01.03.2018.

Проаналізувавши постанову Кабміну України №1294 в період її дії з 01.01.2008 до 01.03.2018, суд встановив незмінність встановлених Урядом України розмірів посадових окладів військовослужбовців. Докази фактичного збільшення посадового окладу позивача з 01.12.2015 до 04.05.2016 відсутні.

Відповідно до абз.3 п.1.1. Порядку №1078 індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

П`ятий абзац п.1.1. Порядку №1078 встановлює, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Відповідно до абз.4 п.1.1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком.

Отже, індексація нараховується з наступного місяця, з якого відбулося підвищення цін на споживчі товари та послуги.

Щодо визначення та застосування базового місяця - січня 2008 року для спірного періоду суд врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19. Верховний Суд зазначив: «…31. Разом з тим, як вірно було зазначено судами попередніх інстанцій, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

32. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

33. Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

34. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

35. Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

36. Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

37. У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.

38. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

39. За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої та апеляційної інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця "січень 2004 року" відсутні».

Зважаючи, що в заяві до відповідача позивач не просив застосувати базовий місяць для нарахування індексації січень 2008 року, а відповідач не відмовляв у його застосуванні, в цій частині відповідач не допустив порушень заявленого права позивача. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною саме такої бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період із застосуванням базового місяця - січня 2008 року. Водночас оскільки відповідач не здійснював нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період (2015-2016 роки), а величина індексу споживчих цін, як зазначено вище, перевищила поріг індексації, суд дійшов висновку про допущення порушення заявленого права позивача саме такою бездіяльністю, а належним способом відновлення такого права є зобов`язання відповідача нарахувати її та виплатити позивачу за вкзаний період служби з урахуванням висновків суду.

Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, та не надав доказів понесення судових витрат, відсутні підстави для його розподілу згідно зі ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 134-139, 242-245, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби з 01.12.2015 до 04.05.2016 включно.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Гоголя, буд.240; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період служби з 01.12.2015 до 04.05.2016 включно з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 21.07.2021.