Справа № 320/1772/21
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року м. Київ № 320/1772/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Повх І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Лященко І.І.,

від відповідача - Дехтяров В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби

України в м. Києві та Київській області

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин Грузії ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (далі по тексту - відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 07.12.2020 № НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Грузії;

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 № 148 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Грузії;

- зупинити виконання рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служб України в м. Києві та Київській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 07.12.2020 № НОМЕР_2 та рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 №148 в частині виселення в 7 та 30 денний строк з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянину України.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.12.2020 року Центральним міжрегіональним управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області було винесено рішення про скасування йому посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 . Вказав, що дане рішення було прийнято за його відсутності.

Позивач зазначає, що вказане рішення прийнято на підставі пп.4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування. пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки та тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, тобто коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Водночас, позивач не погоджується з вказаним рішенням відповідача, оскільки воно не містить жодних посилань на конкретні обставини, що слугували підставою для його прийняття, зокрема які дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку та здоров`ю. Зауважив, що матеріали кримінального провадження в правовому контексті можуть бути доказами лише в рамках відповідного кримінального провадження, а відсутність судового вироку у такому кримінальному провадженні (що є кінцевим його результатом), яким би визначалась винуватість тієї чи іншої особи, позбавляє органи ДМС чи ГУ НП в Київській області можливості самостійно встановлювати ті чи інші обставини на підставі матеріалів кримінального провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Крім того, суд витребував докази по справі від відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою для скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання став лист № 1401/125/20/01-2020 від 16.12.2020 з відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у м. Києві з клопотанням, щодо порушення законодавства України, позивачем та скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 та дозвіл на імміграцію.

Відповідач зазначив, що зі змісту вказаного листа стало відомо, що результатами реалізації оперативної інформації працівниками відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у м. Києві встановлено, що позивач, якого 26.11.2020 0 19:24 за адресою: м. Київ, проспект Броварський, буд. 3-В, було затримано за вчинення крадіжки з автомобіля марки «Мітсубісі Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_4 , після вчинення крадіжки, заховав викрадені речі у свій автомобіль марки «Фольсваген Джета», д.н.з. НОМЕР_5 , але свій умисел не закінчив, оскільки був затриманий працівниками поліції. Вказана подія зареєстрована в Деснянському УП ГУ НП у м. Києві ЄО №75481 від 26.11.2020. Відомості внесено до ЄРДР за № 0005539 від 26.11.2020, за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 185 КК України.

Відповідно до пп. 1, 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку та особам які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи. Таким чином позивач при поданні клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну надав свідомо неправдиві відомості, тому вбачались підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

З огляду на викладені обставини, на думку відповідача рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 та рішення №6148/424 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну є правомірними.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 суд відклав розгляд справи на 14.06.2021.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов подав до суду відповідь на відзив, де зазначив про те, що підставою для подачі даного клопотання стало затримання ОСОБА_1 по порядку ст.208 КПК України - 26.11.2020, що на думку відповідача свідчить про загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку.

Проте, позивач не погоджується з вказаними доводами відповідача та зазначив, що 27.11.2020 року ОСОБА_1 був звільнений з ITT так як Київською місцевою прокуратурою № 3 було відмовлено в погодженні повідомлення про підозру ОСОБА_1 через відсутність доказів причетності до події, як і самого факту події. Ухвалами слідчих суддів Деснянського районного суду м. Київ від 01.03.2021 року та 19.03.2021 року надавалася правова оцінка незаконним діям працівників поліції, які незаконно вилучили майно ОСОБА_1 .

Додатково представник позивача зауважив, що станом на день подачі заяви ОСОБА_1 як і на сьогодні позивач є не судимою особою через наступне: 24.11.2017 року ухвалою Деснянського районного суду м. Київ ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію», тому позивач є не судимим щодо даної події; 20.12.2019 року ухвалою Деснянського районного суду м. Київ ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням іспитового строку. Що ж до кримінальних проваджень в Києво-Святошинському та Бориспільському районах Київської області, то по них слідство зупинено через відсутність доказів причетності ОСОБА_1 до подій та вони навіть не направлені до суду.

Таким чином станом на день подачі заяви про видачу посвідки ОСОБА_1 є не судимою особою та не становить небезпеки для держави та громадського порядку, як і не надавав неправдивих відомостей.

Додатково представник відповідача наголошував, що за відсутності відповідного вироку суду, де визнані встановленими факти, зібрані під час розслідування кримінальних проваджень, будь-яка зібрана під час розслідування інформація не може бути належним доказом, оскільки вона може не знайти підтвердження за результатами судового розгляду відповідного кримінального провадження та перевірки достовірності доказів судом. Тобто, матеріали кримінального провадження в правовому контексті можуть бути доказами лише в рамках відповідного кримінального провадження. Відсутність судового вироку у такому кримінальному провадженні (що є кінцевим його результатом), яким би визначалась винуватість тієї чи іншої особи, позбавляє органи ДМС чи ГУ НП в Київській області можливості самостійно встановлювати ті чи інші обставини на підставі матеріалів кримінального провадження.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 13.07.2020.

В судове засідання, призначене у справі на 13.07.2020 з`явився уповноважений представник позивача та відповідача.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, та скасувати рішення відповідача, яким ОСОБА_1 скасовано посвідку на тимчасове проживання та відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Уповноважений представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, з тих підстав що спірні рішення є правомірними, оскільки рішення про скасування посвідки позивачу було скасоване на підставі п.4 п.6 Постанови Кабінету Міністрів України, а саме позивач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, разом з тим, позивачем було вчинене правопорушення передбачене ст. 185 КК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Грузії, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_6 виданого 18.09.2013 та наявного у матеріалах справи.

21.11.2018 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою № 124915000 від 21.11.2018 для отримання посвідки на тимчасове проживання, як така, що прибула в Україну для возз`єднання сім`ї з особою, яка є громадянином України н ( на підставі шлюбу).

Так, судом встановлено, що 22.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між громадянином Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис від 22.12.2015 за № 1323 та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_7 .

Згідно відомостей паспорта громадянина України Серія НОМЕР_8 виданого Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 13.05.1999 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України.

17.12.2018 позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 строком дії до 28.11.2019.

Згідно відомостей анкети № 111295900 від 21.10.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку з закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання + втрата.

Відповідно до відомостей довідки виданої Деснянським управлінням поліції ГУНП у місті Києві, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно звернувся 04.10.2019 до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з заявою, в якій повідомив, що 10.09.2019 за адресою: АДРЕСА_1 виявив відсутність посвідки на тимчасове проживання в Україні на власне ім`я. Дану заяву зареєстровано до ЄО № 70953 від 04.10.2019 Деснянського управління поліції.

До вказаної заяви позивачем було додано копію паспорту громадянина Грузії № НОМЕР_6 виданого 18.09.2013 з офіційним перекладом, копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 виданого 22.12.2015, копію паспорта громадянина України ОСОБА_4 серія НОМЕР_8 виданого 13.05.1999 року, договір добровільного медичного страхування іноземних громадян форма №83 серія УБ № 1380629, довідку про реєстрацію місця проживання позивача від 19.10.2019 № 1-1/22919 виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області, актовий запис про шлюб від 22.12.2015 року виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

За результатами розгляду заяви позивача, 14.11.2019 позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_9 строком дії до 31.10.2020.

Судом встановлено, що 03.11.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою №118123800 від 03.11.2020 про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку з закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання.

До вказаної заяви позивачем було додано копію паспорту громадянина Грузії № НОМЕР_6 виданого 18.09.2013 з офіційним перекладом, копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 виданого 22.12.2015, копію паспорта громадянина України ОСОБА_4 серія НОМЕР_8 виданого 13.05.1999 року, довідку про реєстрацію місця проживання позивача від 19.10.2019 № 1-1/22919 виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області договір добровільного медичного страхування іноземних громадян форма №83 серія УБ № 1467296, копію посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_9 , довідку про реєстрацію місця проживання позивача від 03.11.2020 № 06-15/13685 виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області.

За результатами розгляду заяви позивача, 27.11.2020 ОСОБА_1 було документовано посвідкою на тимчасове проживання в України № НОМЕР_10 строком дії до 16.11.2021.

Як встановлено судом, 30.11.2020 Відділом боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві внесено подання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до вимог пункту 3 та 4 частини 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», пунктами 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданням про його скасування та виконання, прийнятих рішень, підпунктом 1 пункту 64, підпунктом 4 пункту 72 Порядку № 321.

Так, Відділ боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві у вказаному поданні зазначив про те, що 26.11.2020 о 19:24 за адресою: м. Київ, проспект Броварський, буд.3-В, було затримано громадянина Грузії, який здійснив крадіжку з автомобіля марки «Мітсубісі Аутленлер», д.н.з, НОМЕР_4 , після чого заховав викрадені речі у свій автомобіль марки «Фольсваген Джета», д.н.з, НОМЕР_5 . але свій умисел не закінчив, оскільки був затриманий працівниками поліції.

В подальшому, до Деснянського УП ГУНП у м. Києві звернувся власник автомобіля марш «Мітсубісі Аутлендер», НОМЕР_4 , гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий: АДРЕСА_2 .

Вказана подія зареєстрована в Деснянському УП ГУПН у м. Києві ЄО ЄО № 75481 від 26.11.2020. Відомості внесено до ЄРДР за № 0005359 від 26.11.2020, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Вирішуються питання, щодо повідомлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Вказані відомості також відображені у довідці оформленій ВБЗПТЛ ГУНП в м. Києві щодо громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де також зазначено, що вирішується питання щодо повідомлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

07.12.2020 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину № НОМЕР_2 .

Згідно відомостей вказаного рішення громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_6 на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки та тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_10 .

08.12.2020 Листом № 8010.66.2-50918/8010.6-20 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направлено ОСОБА_7 та ОСОБА_1 повідомлення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_10 .

Крім того, судом було встановлено, що 04.01.2020 громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Броварського РВ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

До вказаної заяви позивачем додано копію паспорту громадянина Грузії № НОМЕР_6 виданого 18.09.2013 з офіційним перекладом, посвідчення особи громадянина Грузії ОСОБА_1 НОМЕР_11 ; копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 виданого 22.12.2015, копію паспорта громадянина України ОСОБА_4 серія НОМЕР_8 виданого 13.05.1999 року, довідку про реєстрацію місця проживання позивача від № 1-1/22513 виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області, копію посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_9 виданої 01.11.2019, згода на обробку персональних даних; договір добровільного медичного страхування іноземних громадян форма №83 серія УБ № 1467296, копію посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_9 , довідку про реєстрацію місця проживання позивача від 03.11.2020 № 06-15/13685 виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області.

08.01.2020 Броварський районний відділ ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області листом № 22 подано вимогу №22/1 від 08.01.2020 до Т. в.о. начальника Броварського ВП ГУНП в Київській області щодо наданні інформації щодо громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої може бути прийнято рішення про відмову у наданні вказаному іноземцеві дозволу на імміграцію в Україну.

04.02.2020 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направлено запит вих. № 8010.6.3-6184/8010.6-20 Головному центру обробки спеціальної інформації Адміністрації Держприкордонслжуби України щодо перевірки особи позивача за заявою про надання дозволу на імміграцію.

Крім того, вказаним управлінням з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направлено запит щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області та до сектору міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції в Київській області.

Листом від 27.03.2020 № 51/1-11/121-185 Головне управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області на запит ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну громадянам, зокрема ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. Грузії інформація про підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до ст. 10 Закону України «Про імміграцію» стосовно вказаних осіб відсутні.

Листом від 12.03.2020 № 124/109/19/01-20 Головне управління Національної поліції в Київській області повідомило відповідача що станом на 27.02.2020 за банками даних Генерального секретаріату Інтерполу 1 особа у міжнародному розшуку не перебуває.

Листом від 16.12.2020 №1401/125/20/01-2020 Відділ боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в м. Києві адресованому ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив про вчинення крадіжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно відомостей висновку про результати перевірки особи, що клопоче про надання дозволу на імміграцію з України від 18.02.2020 № 2624/109/1003/04-20, Броварським ВП ГУНП в Київській області на громадянина Грузії ОСОБА_1 проведена відповідна перевірка. Броварським ВП ГУНП в Київській області виявлено підстави при яких дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію». Надано інформацію, відповідно до якої прийнято рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на імміграцію.

Висновком за результатами розгляду заяви громадянина Грузії ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, затвердженого т.в.о. начальника ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області 24.12.2020 рекомендовано відмовити у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 .

24.12.2020 ЦМУ ДМС прийнято рішення №6148/424 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважаючи вказані рішення такими, що прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI надано визначення термінів, зокрема:

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України;

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частиною чотирнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Приписами частини чотирнадцятої статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

Нормами частини вісімнадцятої статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що окрім документів для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - сімнадцятою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для отримання посвідки на тимчасове проживання такі документи: ) чотири кольорові фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; 2) паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою та копією сторінки паспортного документа з такою візою, крім випадків, якщо особа не зобов`язана отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України. Іноземці або особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, можуть подавати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року N 68/262; 3) копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку; 4) документ, що підтверджує сплату державного мита та адміністративного збору за видачу, оформлення або продовження строку дії посвідки.

У разі продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземці та особи без громадянства додатково подають оригінал посвідки на тимчасове проживання.

Уповноважений орган повертає паспортний документ особі одразу після прийняття заяви про видачу або продовження строку дії посвідки.

Пунктом 5 частини першої статті 5-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить: в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону, - один рік.

Нормами частин друго, третьої статті 5-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Строк дії посвідки на тимчасове проживання не може перевищувати строку дії паспортного документа іноземця або особи без громадянства. Це положення не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині двадцятій статті 4 цього Закону.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 21 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 322 затверджено Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків (далі Порядок № 322 в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1, 2 Порядку № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Приписами пункту 6 Порядку № 322 обумовлено, що у разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка в порядку, встановленому для її обміну.

Водночас, пунктом 7 Порядку № 322 обумовлено, що обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Пунктом 16 Порядку № 322 обумовлено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають: 1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу НОМЕР_12 , якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту; 2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником); 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки; 5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати (п.32 Порядку № 322).

Підпунктом 11 пункту 33 Порядку № 322 визначено, що крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються: для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або які під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», уклали шлюб з громадянами України:

документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України. Оригінал документа повертається іноземцеві або особі без громадянства, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати;

паспорт громадянина України, з яким іноземець перебуває у шлюбі, який подається особисто громадянином України. Оригінал документа повертається громадянину України, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати.

Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право»;

Пунктом 37 Порядку № 322 обумовлено, що рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

Пунктом 39 Порядку № 322 обумовлено, що для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3, 4 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником); 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземці або особи без громадянства, які зазначені в частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», можуть подавати паспортний документ, строк дії якого закінчився чи який підлягає обміну, у разі, коли за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 р. N 68/262.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

При цьому, приписами пункту 40 Порядку № 322 обумовлено, що у разі коли обмін посвідки здійснюється у зв`язку із закінченням строку її дії, додатково подаються дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки та документи, зазначені у пункті 33 цього Порядку.

З аналізу вищенаведених норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що для оформлення (обміну) посвідки на тимчасове проживання заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів.

Відповідно до пункту 42 Порядку № 322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Суд зазначає, що Порядком № 322 обумовлено підстави для скасування посвідки, зокрема які визначені пунктами 63-66 вказаного Порядку, якими зокрема зазначено, що посвідка скасовується територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

6-1) якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;

6-2) отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;

7) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Як було встановлено судом громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.12.2018 документовано посвідкою на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_3 строком до 28.11.2019, потім здійснено обмін посвідки та документовано посвідкою 14.11.2019 № НОМЕР_9 строком до 31.10.2020, а у подальшому - 27.11.2020 посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_10 строком до 16.11.2021.

Водночас, спірним рішенням Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.12.2020 № 7077 скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_10 громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_6 на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки та тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.

В обґрунтування підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_10 , відповідач посилається на подання Відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України.

Так, у вказаному поданні зазначено про те, що про те, що 26.11.2020 о 19:24 за адресою: АДРЕСА_3 , було затримано громадянина Грузії, який здійснив крадіжку з автомобіля марки «Мітсубісі Аутленлер», д.н.з, НОМЕР_4 , після чого заховав викрадені речі у свій автомобіль марки «Фольсваген Джета», д.н.з, НОМЕР_5 . але свій умисел не закінчив, оскільки був затриманий працівниками поліції.

В подальшому, до Деснянського УП ГУНП у м. Києві звернувся власник автомобіля марш «Мітсубісі Аутлендер», НОМЕР_4 , гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий: АДРЕСА_2 .

Вказана подія зареєстрована в Деснянському УП ГУПН у м. Києві ЄО ЄО № 75481 від 26.11.2020. Відомості внесено до ЄРДР за № 0005359 від 26.11.2020, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Вирішуються питання, щодо повідомлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Вказані відомості також відображені у довідці оформленій ВБЗПТЛ ГУНП в м. Києві щодо громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де також зазначено, що вирішується питання щодо повідомлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Суд зазначає, що діючим законодавством та прийнятим на його реалізацію Порядком № 322 встановлено підстави для скасування посвідки на тимчасове проживання. Зокрема, пп.4 п.63 встановлено, що територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС скасовується посвідка у разі, коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Як вбачається із тексту оскаржуваного рішення про скасування посвідки, воно не містить посилань на підстави його прийняття, а також посилань на те, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Суд вважає, що будь-яка інформація (в тому числі органів національної поліції) може бути підставою для проведення міграційною службою перевірки та збору доказів щодо конкретної особи.

І така перевірка та обґрунтованість висновку про наявність в діях іноземця або особи без громадянства загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є обов`язком ДМС.

Без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, прийняття ДМС рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у даній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, присутній у судовому засіданні представник позивача наголосив, що 27.11.2020 року ОСОБА_1 був звільнений з ITT так як Київською місцевою прокуратурою № 3 було відмовлено в погодженні повідомлення про підозру ОСОБА_1 через відсутність доказів причетності до події, як і самого факту події.

Так, судом встановлено, що постановою про звільнення з ІТТ винесеною слідчим СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві від 27.11.2020 ОСОБА_1 , затриманого в порядку ст. 208 КПК України у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України , з ІТТ при ГУНП України в м. Києві, звільнено.

Відтак, станом на даний час у матеріалах справи відсутні докази, що б підтверджували притягнення громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, відтак не доведено вину особи у вчиненні кримінального правопорушення на території України.

Крім того, як було встановлено судом, 24.11.2017 року ухвалою Деснянського районного суду м. Київу справі №754/12886/17 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 06.09.2017.

Також, ухвалою Деснянського районного суду м. Київ від 20.12.2019 ОСОБА_1 , засудженого вироком Дарницького районного суду міста Києва від 04.12.2018 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1(один) рік, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Разом з тим, суд погоджується з доводами представника позивача стосовно того, що ОСОБА_1 станом на час оформлення подання про скасування посвідки слід вважати таким, що не має судимості, оскільки згідно частин 1 та 2 статті 88 Кримінального кодексу України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Водночас статтею 89 Кримінального кодексу України визначено строки погашення судимості, тобто строки через які така судимість із засудженої особи знімається.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 89 Кримінального кодексу України визначено, що такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до довідки № виданої Міністерством внутрішніх справ України, громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 27.02.2021 не знятої чи непогашеної судимості не має.

Суд звертає увагу, що у рішенні від 10.02.2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Тобто, з метою дотримання принципу верховенства права суб`єкти владних повноважень, у тому числі колегіальні, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

В оскаржуваному рішенні відповідач не вказав жодних фактичних обставин та доказів на підтвердження скоєння громадянином Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дій, які передбачені підпунктом 4 пункту 63 Порядку №322, що були підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання, а саме не вказано, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідач у рішенні, як на підставу його прийняття, посилається лише на норму Порядку № 322 та наявність факту вчинення кримінального правопорушення позивачем, однак на момент скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 не визнано винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та не притягнуто до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст.3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Крім того, статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

При цьому, нормами статті 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

З огляду на те, що судом встановлено, що ОСОБА_1 , станом на час подання Відділом боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України - 30.11.2020 року вважається таким, що не має судимості, а тому скасування позивачу тимчасової посвідки на проживання на підставі пп.4 п.63 Порядку №322 є необґрунтованим.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача є необгрунтованим та в ньому не вказано мотиви його прийняття з посиланням на приписи підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_13 .

Статтею 1 Закону України Про основи національної безпеки України від 19 червня 2003 року № 964-IV національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров`я, охорони дитинства, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, кібербезпеки та кіберзахисту, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв`язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Суд вважає, що відповідачем, не дотримано одного з елементів критерію необхідності у демократичному суспільстві, а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у справі № 820/2262/17 (провадження №К/9901/1650/18), який викладено в постанові від 18.04.2018.

Суд зазначає, що порушене право позивача на законне проживання в Україні охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини в пункті 43 рішення у справі «Курочкін проти України» (Kurochkin v. Ukraine) від 20 травня 2010 року (заява № 42276/08) зазначив, що втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), Reports 1996-III, с. 1001- 1002, п. 52). Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (див., наприклад, згадане вище рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, та рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтями 8-10 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом.

Частина 2 статті 3 Конституції України визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.12.2020 №077про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_10 громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято за відсутності визначеної Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_14 , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. N 322 підстави для його прийняття, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 № 148 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Грузії, суд зазначає наступне.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №2491-III).

Положеннями статті 1 Закону №2491-III передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

Відповідно до статті 4 Закону № 2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

У свою чергу, квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року.

Відповідно до вимог частини другої статті 4 цього ж закону, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: 1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; 2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; 3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; 4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; 5) особи, які раніше перебували в громадянстві України; 6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; 8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Згідно з вимогами частини третьої статті 4 зазначеного закону, дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; 6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Так, за приписами частини першої вказаної статті Закону №2491-ІІІ, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів:1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні;3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються;4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

У свою чергу, умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-III.

Пунктом другим частини першої статті 9 Закону №2491-IIІ встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2491-IIІ заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2491-III, для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається (ч. 10 ст. 9 Закону №2491-III).

З аналізу вищенаведених норм Закону України «Про імміграцію» вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Порядок №1983).

У відповідності до абзацу першого підпункту 3 пункту 2 Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України;

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1983, для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п`ятої статті 9 Закону України «Про імміграцію» (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах; квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов`язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Документи, визначені пунктами 1 - 10 частини сьомої статті 9 Закону України «Про імміграцію», додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України «Про імміграцію», а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Копії цих документів, а також письмове підтвердження згоди на імміграцію та гарантії приймаючих осіб, передбачені пунктом 6 частини сьомої статті 9 Закону України «Про імміграцію», подаються нотаріально засвідченими. Документи, відомості за якими можуть змінюватися, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі.

Згідно пункту 12 Порядку №1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Пунктом 16 Порядку №1983 передбачено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Згідно з пунктом 19 Порядку №1983, рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

У свою чергу, підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені статтею 10 Закону №2491-III, а саме, дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Положення пунктів 1, 3 не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Матеріали справи свідчать, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення став висновок ЦМУ ДМС у м. Києві та в Київській області від 24.12.2020 за результатами розгляду клопотання громадянина Грузі ОСОБА_1 про отримання дозволу на імміграцію.

У вказаному висновку зазначено, що при поданні заяви іноземець засвідчує власним підписом (у випадку, якщо подана представником за дорученням то підписом такого представника) поінформованість про відмову у наданні дозволу на імміграцію у разі зазначення у заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей.

У відношенні заявника здійснено перевірки відповідно до постанови Постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983.

Так, за надісланими запитами надійшла відповідь з Броварського ВП ГУ НП в Київській області у ході вжитих перевірочних заходів відносно ОСОБА_1 , встановлено:

04.05.2017 Дніпровським районним судом м. Києва іноземець засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік;

04.12.2018 Дарницьким районним судом м. Києва засуджений за ч.2. ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки;

16.02.2019 Бориспільським ВП ГУ НП в Київській області пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст.186 КК України;

14.02.2019 Києво-Святошинським ГУ НП в Київській області пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст.187 КК України;

30.08.2019 Києво-Святошинською місцевою прокуратурою Київської області пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст 186 КК України.

21 грудня 2020 року надійшов лист з відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП в м. Києві з клопотанням, за порушення законодавства України, громадянину Грузії ОСОБА_1 скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 .

Відповідно до пп. 1, 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята / у встановленому законом порядку та особам які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

У висновку зазначено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 при поданні клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну надав свідомо неправдиві відомості, тому вбачаються підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Отже, здійснивши перевірку справи позивача, відповідач відмовив у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

Суд звертає увагу, що статтею 10 Закону України «Про імміграцію» встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтуванні докази.

Так, за пунктом 4 частини першої вказаної статті Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

З приводу доводів відповідача, що позивачем у заяві про надання дозволу на імміграцію зазначено свідомо неправдиві відомості, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом раніше, 24.11.2017 року ухвалою Деснянського районного суду м. Київу справі №754/12886/17 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 06.09.2017.

Також, ухвалою Деснянського районного суду м. Київ від 20.12.2019 ОСОБА_1 , засудженого вироком Дарницького районного суду міста Києва від 04.12.2018 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1(один) рік, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням іспитового строку.

При цьому, станом на час оформлення заяви про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 слід вважати таким, що не має судимості, оскільки згідно частин 1 та 2 статті 88 Кримінального кодексу України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Водночас статтею 89 Кримінального кодексу України визначено строки погашення судимості, тобто строки через які така судимість із засудженої особи знімається.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 89 Кримінального кодексу України визначено, що такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до довідки № виданої Міністерством внутрішніх справ України, громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 27.02.2021 не знятої чи непогашеної судимості не має.

Суд звертає увагу, що пунктом 11 Порядку №1983 визначено, що у разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України «Про імміграцію», а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

З аналізу вказаної норми вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про надання дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки документів, а також запрошення для надання пояснень заявників, стосовно яких розглядається це питання.

Проте, відповідач не надав суду жодних доказів того, що ним було отримано докази, які стали підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідачем жодним чином не оспорюється факт подання позивачем до відповідача усіх документів для отримання дозволу на імміграцію, які визначені Законом України «Про імміграцію» та Порядком №1983.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність; відповідачем не надано суду вироку суду, яким позивача засуджено до позбавлення волі, та доказів наявності у позивача незнятої чи непогашеної судимості, та будь-яких доказів того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем також не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Отже, відповідачем не надано суду належних доказів існування обставин, що передбачені ст. 10 Закону України «Про імміграцію», які б надавали йому підстави для відмови в наданні дозволу на імміграцію.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність передбачених законами України підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 № 148 - громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги в частині зупинення виконання рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служб України в м. Києві та Київській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 07.12.2020 № НОМЕР_2 та рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 №148 в частині виселення в 7 та 30 денний строк з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянину України, суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, оскільки вказана вимога не є врозумінніі кодексу адміністративного судочинства України позовною вимогою, а є вимогою про забезпечення позову.

Згідно з частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, скасовуючи Рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 07.12.2020 № НОМЕР_1 - громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 № 148 - громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судом вже захищено порушене право позивача, відтак відсутні підстави для зупинення виконання цих рішень в частині виселення в 7 та 30 денний строк з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянину України

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1681 грн., підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 07.12.2020 № НОМЕР_1 - громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 № 148 - громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4. Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код 425525981; місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) на користь громадянина Грузії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_15 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ) сплачену суму судового збору в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 19 липня 2021 р.