Справа № 522/11778/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 522/11778/21
Головуючий в 1 інстанції: Кріль Х.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

апелянта - громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1

представників апелянта адвокатів Мунтяна І.Ю., Конограя М.В.

представника позивача - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Діордіци В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернувся з позовом до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , в якому просив суд примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, про що свідчить його ухилення від добровільного виїзду, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів на повернення, документів, просив прийняти рішення про затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задоволений.

Примусово видворено за межі території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допущено негайне виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник апелянта вказав, що захист прав дитини, яка є у відповідача, є важливішим, ніж незаконність перебування іноземця на території України.

Також представник апелянта зазначив, що оскільки відповідач потрапив на територію України через митний та прикордонний контроль у відповідності до ст.. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», є підстави вважати, що відповідач мав візу на перебування в Україні.

Зазначені обставини, на думку представника апелянта, свідчать про грубе порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши судд-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21.07.2020 співробітниками Приморського ВП в м. Одесі ГУДМС України в Одеській області підчас відпрацювання було виявлено особу, яка назвалась громадянином Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого в подальшому доставлено до приміщення Приморського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, буд. 33.

В результаті проведеної перевірки встановлено, що громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України у 13.09.2018 році через КПП «Аеропорт Одеса» на навчання, на підставі паспортного документу серії НОМЕР_1 .

Проживав на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання від 27.10.2017 року термін дії якої закінчився 10.10.2019 року. Територію України з того часу не покидав, розуміючи, що на території України знаходиться нелегально. В Одесі фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За отриманням документів, які дають право на проживання в Україні не звертався, жодних дій спрямованих на легалізацію свого становища не вчиняв.

На даний час громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

21.07.2020 співробітниками Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області відносно громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 КУпАП, складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 003280 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.07.2020 ПН МОД № 003309 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

21.07.2020 року Приморським РВГУ ДМС України в Одеській області прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19.08.2020.

22.06.2021 року співробітниками Управління патрульної поліції В Одеській області Департаменту патрульної поліції під час патрулювання виявлено та передано до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні та відносно громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 КУпАП, складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005069 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 26.06.2021 ПН МОД № 005126 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

22.06.2021 року співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було затримано громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до протоколу про адміністративне затримання МОД 000118.

В подальшому на підставі рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

У визначений термін громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав. У відповідача відсутня віза обов`язкова наявність якої визначена ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом або іншими міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

У визначений термін відповідач не виїхав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду, відсутність коштів на повернення до країни походження, а також документів на повернення, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 53 цієї Конституції.

Відповідно до ст. 68 Основного Закону, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).

Відповідно до п. 14 ч.1 ст. 1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 1 частини 1 статті 15 Закону № 3773-VI визначено, що в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону № 3773-VI реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Положенням ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 4 ст. 30 Закону № 3773-VI вказано, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону №3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Згідно п. 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої осіб без громадянства; нормативно-правовий акт № 353/271/150 від 23.04.2012 наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150) зазначено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до п. 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС від 29.02.2016 за № 748/288781, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених положень у їх системному взаємозв`язку свідчить про те, що примусовому поверненню іноземця в країну походження передує обов`язок державної міграційної служби прийняти рішення про примусове повернення іноземця та надання йому строку для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 30 днів. Лише у разі невиконання іноземцем у добровільному порядку рішення про примусове повернення, міграційна служба має право затримати останнього з метою забезпечення його видворення.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2020 року Приморським РВГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про примусове повернення відповідача до країни походження, яким його зобов`язано залишити територію України до 19.08.2020 року.

Того ж дня, у відповідача було відібрано розписку про отримання зазначеного рішення, в якій він зобов`язувався залишити територію України не пізніше 19.08.2020 року. Відповідачу було роз`яснено зміст рішення і розписки, а також наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження, про що ним проставлено власноручний підпис. Від перекладача відповідач відмовився, що також підтверджується його підписом на рішенні про примусове повернення.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем дотримано процедуру прийняття рішення про примусове повернення.

При вирішенні питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судом враховано, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуація міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені обставини, беручи до уваги, що громадянин Республіки Туркменістану ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення у добровільному порядку, а також те, що у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, враховуючи, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції та наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Апеляційний суд відхиляє, як такі що не підтверджені доказами, посилання на наявність у апелянта неповнолітньої дитини на території України. Посилання адвоката на відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання адвоката позивача про витребування доказів з Окнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, апеляційний суд також відхиляє, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо вчинення адвокатом дій на отримання доказів наявності у відповідача неповнолітньої дитини, що свідчить лише про затягування строків розгляду справи, яка віднесена до категорії термінових справ.

Також, апеляційний суд зазначає про відсутність посилання апелянта на існування об`єктивних обставин, які перешкоджали апелянту добровільно, у встановленій строки, виконати рішення про примусове повернення.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 288, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року у справі №522/11778/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20.07.2021 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.