Справа № 380/5160/20
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5160/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №380/5160/21 за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського міського відділу державної Виконавчого служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Червоноградського міського відділу державної Виконавчого служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (Львів) за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови від 17.06.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП 62363065.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 лютого 2020 року інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області Кучмою Марією Ігорівною (службове посвідчення № 893) проведено інспекційне відвідування за місцем здійснення господарської діяльності позивачки, а саме за адресою - АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю за № ЛВ3721/893/АВ від 07.02.2020 року.

07 лютого 2020 року інспектором праці винесено припис, яким (п.6) відповідно до пункту 27 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 зобов`язано ФО-П ОСОБА_1 усунути порушення частини третьої статті 24 та частини першої статті 24 КЗпП України, виявлені в ході перевірки до 25 лютого 2020 року.

29 квітня 2020 року Начальник Управління Держпраці у Львівській області на підставі акту інспекційного відвідування, керуючись статтею 259 КЗпП України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, на підставі абзацу 2 частини другої статті 256 КЗпП України, виніс постанову від 29 квітня 2020 року, якою на ФО-П ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 47 тис. 230 грн. грн.

Розцінюючи дії начальника Держпраці у Львівській області Вільхової Ольги Орестівни у винесенні вказаної постанови від 29 квітня 2020 року, протиправними, позивачка вищевказану постанову оспорила до Львівського окружного адміністративного суду.

03 червня 2020 року Львівським окружним адміністративним судом була винесена ухвала про відкриття загального позовного провадження в адміністративній справі (справа № 380/3531/20, суддя Кедик М.В.).

24 червня 2020 року від Червоноградського міського відділу державної Виконавчої служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Львів) позивачка отримала рекомендованим листом постанову від 17 червня 2020 року № ВП № 62363065 про відкриття виконавчого провадження на виконання вищевказаної постанови Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ3721/893/АВ/ФС від 29 квітня 2020 р., а саме про накладення штрафу у розмірі 47 тис. 230 грн.

Як зазначено в постанові Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ3721/893/АВ/ФС від 29 квітня 2020 року - постанова про накладення штрафу може бути оскаржена в судовому порядку. Відповідно, ця постанова не набрала законної сили, так як оскаржується в суді. Крім цього, згадана постанова не підлягає негайному виконанню.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що на виконанні Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходиться виконавче провадження АСВП №62363065 з виконання постанови № ЛВ3721/893/АВ/ФС виданого 29.04.2020 року Головним управління Держпраці у Львівській області про стягнення з гр. ОСОБА_1 штрафу в розмірі 47230,00 грн.

16.06.2020 року на адресу Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надійшла заява Головного управління Держпраці у Львівській області про відкриттю виконавчого провадження із виконавчим документом. Оскільки виконавчий документ відповідав усім вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем 17.06.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 30.06.2021 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

17.06.2020 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з виконання постанови № ЛВ3721/893/АВ/ФС виданого 29.04.2020 року Головним управління Держпраці у Львівській області про стягнення з гр. ОСОБА_1 штрафу в розмірі 47230,00 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивачка вважає спірну постанову протиправною та такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Судом не враховується аргументи наведені позивачкою про протиправність спірної постанови з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 3 цього ж Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно із ст. 4 цього ж Закону, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

2. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

3. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги». Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

4. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок

Судом встановлено, що 17.06.2020 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з виконання постанови № ЛВ3721/893/АВ/ФС виданої 29.04.2020 року Головним управління Держпраці у Львівській області про стягнення з гр. ОСОБА_1 штрафу в розмірі 47230,00 грн., в якій зазначено, що сума штрафу підлягає сплаті протягом одного місяця з дня прийняття постанови. Дата набрання постановою законної сили з 29.04.2020 року, строк пред`явлення постанови до виконання до 29.07.2020 року.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд вважає, що спірна постанова від 17.06.2020 року про відкриття виконавчого провадження є правомірною та не підлягає скасуванню з підстав, що така винесена на виконання постанови № ЛВ3721/893/АВ/ФС виданої 29.04.2020 року, яка набрала законної сили з 29.04.2020 року.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Червоноградського міського відділу державної Виконавчого служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (Львівська обл., м. Червоноград, вул. Мазепи, 16) за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, вул. Міцкевича, 8) про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5. п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 21.07.2021 року.

Суддя Гавдик З.В.