Справа № 140/1118/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/1118/21 пров. № А/857/9898/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Качмара В.Я., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати протиправними дії щодо нарахування тa виплати при звільненні компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, a також не за цінами встановленими Розпорядженням Адміністрації Держприкордонслужби України від 17 лютого 2020 року № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації»; зобов`язати нарахувати тa виплатити ОСОБА_1 з урахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за все належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплaти військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку тa захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього мaйнa до дaти підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, та за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01 січня 2020 року Розпорядженням Адміністрації Держприкордонслужби України від 17 лютого 2020 № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом начальника Луцького прикордонного загону від 10 листопада 2020 року № 685-ос позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби по закінченню умов контракту. Під час звільнення з військової служби у запас позивач звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з рапортом про нарахування та виплати грошової компенсації вартості неотриманого речового майна. Вказує, що 30 грудня 2020 року відповідач виплатив йому компенсацію за неотримане речове майно у сумі 36 349,65 грн. Також 30 грудня 2020 року позивач отримав відповідь на його звернення від Луцького прикордонного загону за № 705/13011 з додатком (довідки про проходження військової служби та про вартість речового майна що належало до видачі). Під час ознайомлення зі змістом документів позивачем було встановлено, що йому у зв`язку із звільненням з військової служби розмір нарахованої та виплаченої компенсації за неотримане речове майно є нижчим, аніж це передбачено чинним законодавством України. Тобто найменування речового майна не відповідає цінам його вартості за одиницю. Одночасно надана відповідачем Довідка №81 про вартість речового майна, що належить до видачі та перелік вказаних в листі розпоряджень Адміністрації Державної прикордонної служби України (від 11 лютого 2017 року № 33, від 06 січня 2018 року № 30, від 30 січня 2019 року № 21), свідчить про порушення прав позивача шляхом неправильного розрахунку вартості речового майна Луцьким прикордонним загоном. Також зазначає, що в зазначеному листі немає жодного посилання на Постанову КМУ від 16 березня 2016 року № 178, якою затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації прикордонної служби України від 17 лютого 2020 року № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації». Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням раніше проведених виплат, грошову компенсацію за все належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, та за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01 січня 2020 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 лютого 2020 року № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що проведене нарахування грошової компенсації за неотримане позивачем речове майно не відповідає порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, зокрема Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що в даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість не отриманого речового майна та вказане право було у повному обсязі реалізовано відповідачем, оскільки дана виплата була здійснена на підставі Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 31 жовтня 2016 року № 1132 та розпоряджень АДПСУ від 11 лютого 2017 року № 33, від 06 січня 2018 року № 30, від 30 січня 2019 року № 22 та від 17 лютого 2020 року № 41. Вказує, що не вбачає невідповідність чи суперечність норм Порядку № 178 та Інструкції, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 1132.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 у період з 15 листопада 2004 року по 22 серпня 2016 року та з 12 жовтня 2017 року по 10 листопада 2020 року проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 23 грудня 2020 року №12/В78 (а.с.15).

Відповідно до витягу з наказу начальника Луцького прикордонного загону від 10 листопада 2020 року № 658-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби - майстра - начальника 3 комендантської групи комендантського відділення, звільненого з військової служби в запас наказом начальника 6 прикордонного загону від 05 жовтня 2020 року № 595-ос за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з правом носіння військової форми одягу (а.с.10).

При цьому, 04 листопада 2020 року позивач звернувся до відповідача з рапортом, у якому просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно особистого користування (а.с.16).

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Луцького прикордонного загону із запитом щодо надання довідки про проходження військової служби в Луцькому прикордонному загоні; надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі за час проходження військової служби; інформації про час, дату та суму виплати грошової компенсації за неотримане речове майно; інформації станом на яке число, місяць та рік була обрахована вартість виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за неотримане речове майно із зазначенням підстав нормативно-правового акту; копію рапорту до начальника Луцького прикордонного загону про виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна. Крім того, просив здійснити перевірку вартості речового майна, що виплачена грошовою компенсацією за неотримане речове майно, в разі виявлення збільшення вартості речового майна здійснити виплату, а в разі відмови обгрунтувати підстави такої відмови (а.с.11).

Листом від 30 грудня 2020 року № 705/13011 Луцький прикордонний загін надав копію довідки № 81 про вартість речового майна, що належить до видачі старшому прапорщику ОСОБА_1 , а також повідомив, що для отримання копій розпоряджень Адміністрації Держприкордонслужби від 11 лютого 2017 року № 33 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився», від 06 січня 2018 року № 30 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився», від 30 січня 2019 року № 21 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився», від 17 лютого 2020 року № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації» необхідно звернутись до Адміністрації Держприкордонслужби (а.с.12-13).

Як слідує з довідки № 81 про вартість речового майна, що належить до видачі, така складена за цінами згідно з розпорядженнями від 11 лютого 2017 року № 33, від 30 січня 2019 року № 21, від 17 лютого 2020 року № 41 (а.с.14).

Відповідно до довідки № 81 про вартість речового майна, що належить до видачі, позивачу нараховано та 30 грудня 2020 року виплачено грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 36349,65 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

22 березня 2016 року набув чинності Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі Порядок №178).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Щодо розрахунку розміру грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, слід зазначити наступне.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 (далі Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Додатком до Порядку № 178 визначена форма довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, та вказаною формою довідки передбачені такі графи: «порядковий номер», «найменування речового майна», «одиниця виміру», «рік і місяць виникнення права на отримання предметів речового майна», «кількість предметів», «вартість за одиницю», «сума грошової компенсації», «усього предметів на суму».

З виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 21 січня 2021 року № A5NLTQUDUL14U742 слідує, що 30 грудня 2020 року ОСОБА_1 виплачено 35924,85 грн. компенсації за неотримане речове майно, що не заперечується сторонами.

Колегія суддів зазначає, що довідка №81 про вартість речового майна, що належить до видачі, надіслана позивачу Луцьким прикордонним загоном (військова частина 9971) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України листом від 30 грудня 2020 року № 705/13011, складена за цінами згідно з розпорядженнями від 11 лютого 2017 року № 33, від 30 січня 2019 року № 21, від 17 лютого 2020 року № 41, не відповідає вимогам пункту 5 Порядку № 178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, порушено право позивача на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується, шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а грошова компенсація підлягає нарахуванню відповідно до виду й кількості неотриманого речового майна та його вартості станом на поточний рік.

Порядок №178 не передбачає можливості застосування інших умов при нарахуванні такої компенсації, зокрема, визначення вартості речового майна пропорційно до часу його використання чи врахування вартості одиниці речового майна станом не на 1 січня поточного року.

Крім того, вартість одиниць речового майна не відповідає цінам, які визначені розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 лютого 2020 року №41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації» станом на 1 січня 2020 року (тобто року виключення позивача зі списків особового складу й здійснення виплати компенсації).

Щодо покликань скаржника на те, що нарахування компенсації по цінам за роками видачі речового майна здійснювалося, зокрема, відповідно до вимог Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 жовтня 2016 року № 1132 (далі Інструкція №1132), та з урахуванням розпоряджень Адміністрації Держприкордонслужби від 11 лютого 2017 року № 33, від 06 січня 2018 року № 30, від 30 січня 2019 року № 21, від 17 лютого 2020 року № 41, колегія суддів зазначає наступне.

Інструкція № 1132 визначає, що речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України. Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби (пункт 10 Інструкції №1132).

Таким чином, норми Інструкції № 1132 звужують право особи на грошову компенсацію та зменшують розмір відповідних виплат. При нарахуванні та виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно слід керуватися актом вищої юридичної сили, тобто постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178. Норми ж Інструкції №1132 підлягають використанню лише в частинах, які не суперечать такому акту.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 17 березня 2020 року у справі № 815/5826/16 та від 25 лютого 2021 року у справі № 380/2458/20.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати при звільненні компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації прикордонної служби України від 17 лютого 2020 року № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації», та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію, з урахуванням раніше проведених виплат, за все належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01 січня 2020 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 лютого 2020 року № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцького прикордонного загону (військова частина 9971) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 140/1118/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.