Справа № 263/4326/21
Суддя: Томілін О. М.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/4326/21
Провадження № 2-а/263/105/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Ковальової Тетяни Вікторівни, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №783346 від 18.03.2021 та закриття провадження в адміністративній справі,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Ковальової Тетяни Вікторівни, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №783346 від 18.03.2021 та закриття провадження в адміністративній справі.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 18.03.2021 постановою інспектора взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Ковальової Т.В. серії ДПО18 №783346 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. Вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню як безпідставна та винесена незаконно з наступних підстав. Позивач зазначає, що не був обізнаний про розгляд справи 18.03.2021 у приміщенні УПП в Донецькій області інспектором поліції Ковальовою Т.В. щодо нього про притягнення до адміністративної відповідальності за подію, яка мала місце 05.03.2021. Таким чином позивач був позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи, давати пояснення, забезпечити явку на розгляд справи свого захисника, заявляти клопотання по суті справи, надавати докази тощо. Також, відповідно до постанови 05.03.2021 о 13:09 год. у Донецькій області, м. Маріуполь, Центральний район, пр. Миру, буд.112 в, водій, керуючи транспортним засобом порушив обмеження швидкості руху в населеному пункті на 27 км/год., а саме рухався зі швидкістю 77 км/год., вимірювалося TruCam ТС00587, чим порушив п.п.12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Зазначає, що згідно з Приміткою до вказаної статті суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом, вчинила перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, тобто правопорушення передбачене частиною першою цієї статті і зазначене правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі, вважає, що відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП підлягає лише особа, вчинене правопорушення якої зафіксоване тільки у автоматичному режимі. Проте, інспектор Ковальова Т.В. після зупинки повідомила, що правопорушення зафіксоване в «ручному» режимі, а не в автоматичному. Вважає, що і з цих підстав оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Також зазначає, що якщо навіть розцінити, що швидкість руху транспортного засобу, зафіксована інспектором за допомогою вимірювача швидкості TruCam саме в автоматичному режимі, то дана фіксація мала бути проведена даним мобільним (рухомим) приладом, розміщеним стаціонарно вмонтованим способом (із застосуванням триноги тощо), а не тримаючи його особисто інспектором у руці, з розміщенням на даному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70», який би поінформував водія про ведення фіксації в автоматичному режимі. Між тим, фіксування було здійснено працівником поліції приладом TruCam тримаючи його у руці, без розміщення стаціонарно вмонтованим способом, а також на відрізку дороги де вимірювалася швидкість не було розташовано знак «5.70», а тому він не був поінформований про те, що ведеться відеофіксація в автоматичному режимі, що є порушенням з боку відповідача ч.2 ст.40 Закону «Про Національну поліцію». Крім того, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались на час розгляду адміністративної справи стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70», лише за наявності якого можливе розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху, в тому числі і швидкісного режиму, а заявити клопотання про витребування відповідних відомостей позивач був позбавлений можливості з огляду на розгляд справи без його участі та участі його захисника. Також вважає, що доказ, на який посилається інспектор у постанові, а саме покази приладу TruCam є неналежними та недопустимими, та не могли бути взяті до уваги з огляду на те, що Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, зареєстрованим в Мінюсті України 11.01.2019 за №28/32999, такого лазерного приладу вимірювання швидкості руху як TruCam не передбачено, що виключає використання даного приладу органами Національної поліції в своїй діяльності, а його покази не можуть бути доказом в адміністративній справі в розумінні положень ст.251 КУпАП, що також є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. Просить скасувати постанову серії ДПО18 №783346 від 18.03.2021, справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП відносно нього закрити, стягнути з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на свою користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. та судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн.

12.04.2021 ухвалою суду відкрито позовне провадження. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено сторонам право на подання відзиву, відповіді на відзив, доказів.

Від представника відповідача Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Рябко І.В. до суду надійшов відзив, у якому позовні вимоги остання не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. 05.03.2021 екіпажем «Чайка» за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam було виявлено порушення ПДР, а саме водій транспортного засобу «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 77 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 27 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України, після чого транспортний засіб був зупинений поліцейськими. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснивши права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, Ковальова Т.В. винесла відносно ОСОБА_1 постанову за ч.1 ст.122 КУпАП. Вважає постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Щодо використання TruCam LTI20/20 представник відповідача зазначив, що відповідно до Інструкції виробника Laser Tehnologe Inc, США, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI20/20 передбачає можливість використання даного приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Відповідно до наведеної інструкції лазерний вимірювач швидкості TruCam може використовуватися як в мобільному так і в статичному положенні. Тобто поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Представник відповідача зауважує, що в листі від Мінекономрозвитку ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» було зазначено, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи вимірювач TruCam може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі. Під час фіксації перевищення встановлено ї швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника, а не самого водія. Частина 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» містить лише законодавчий припис про те, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці. При цьому жодними положеннями вказаного закону не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків. Крім того, зазначає, що лазерні вимірювачі TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчого регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18780 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam до застосування. Таким чином докази, отримані за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI20/20 №ТС000587 є належними та допустимими. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Щодо наявності доказів зі сторони позивача представник відповідача зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Щодо скасування постанови через неможливість скористатися правами, визначеними ст.268 КУпАП вказує, що клопотання позивача щодо можливості скористатися юридичною допомогою було задоволено, на відеозаписі зафіксовано вручення поліцейським повідомлення про запрошення до УПП в Донецькій області ДПП для подальшого розгляду справи 09.03.2021. Від позивача надійшло ще одне клопотання про перенесення на іншу дату, поліцейський знову задовольнив клопотання та надіслав поштою повідомлення про запрошення до УПП в Донецькій області ДПП для розгляду справи на 18.03.2021. На зазначену дату позивач не з`явився без поважних причин. Щодо вимоги про стягнення судових витрат представник відповідача зазначила, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В жодному документі не міститься інформація про надання послуг саме по справі №263/4323/21 або щодо притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі по постанові серії ДПО18 №783346 від 18 березня 2021 року. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін у спрощеному порядку, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві на адміністративний позов, дослідивши матеріали справи, переглянувши фото та відеозапис, зроблений приладом TruCam, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 18.03.2021 інспектором взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Ковальовою Т.В., було винесено відносно ОСОБА_1 постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 783346 від 18.03.2021, ОСОБА_1 05.03.2021 о 13:09 год., у Донецькій області, м. Маріуполь, пр. Миру, 112 в, керуючи транспортним засобом «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , порушив обмеження швидкості руху в населеному пункті на 27 км/год., оскільки рухався зі швидкістю 77 км/год., вимірювалась на TruCam LTI 20/20 ТС000587, чим порушив п.12.4 ПДР України.

На підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано фото та відео з лазерного вимірювача швидкості TruCam із зображенням автомобіля «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався у населеному пункті, та зазначенням швидкості 77 км/год. при максимально дозволеній - 50 км/год., також надано диск із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу, спілкування водія з поліцейськими та задоволення інспектором клопотання водія про перенесення розгляду справи на інший час для звернення за професійною правничою допомогою.

За приписами пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 122 КУпАП, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, регламентовано, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію отриману за допомогою лазерного вимірювача та інформацію відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що порушення зафіксоване лазерним вимірювачем TruCam LT1 20/20, який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № UA-MI/1-2903-2012. Відповідно, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, та пройшов повірку.

Відповідно до Інструкції виробника Laser Technology Іnс, США, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 передбачає можливість використання цього приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному, так і в статичному положенні. Тобто, поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника.

Відповідно до інформації (лист від 04.10.2018 № 04/03/03-3878), наданої Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, на цей час можливо використовувати виріб "TruCam LTІ 20/20".

Можливість використання виробу "TruCam LTІ 20/20" виробництва LaserTechnologyInc, США також підтверджується експертним висновком від 27.09.2018 № 04/02/03-3008, виданим державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, термін дії якого до 27.09.2021.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Таким чином, наведені вище обставини спростовують доводи позивача щодо неналежного використання засобу вимірювання швидкості "TruCam LTІ 20/20" та недопустимості доказів, отриманих за допомогою вказаного технічного засобу.

Також, хибним є посилання позивача на те, що відповідно до примітки до статті 122 КУпАП водій не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та виключає його відповідальність, оскільки у примітці чітко зазначено, що «суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення», і лише «в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів …, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.».

Тобто у даному випадку, оскільки правопорушення було зафіксовано не в автоматичному режимі, суб`єктом правопорушення є саме водій, який керував транспортним засобом.

Разом з цим, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 1 Розділу I Загальних положень «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністра МВС України №1395 від 07.11.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 визначено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу III Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Якщо при складанні протоколу (якщо складення протоколу передбачається КУпАП) особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, їй за місцем проживання (перебування), роботи надсилається повідомлення про запрошення до підрозділу поліції (додаток 4) на розгляд справи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю звернутися за правовою допомогою і таке клопотання інспектором поліції було задоволено. Розгляд справи було перенесено та повідомлено водія про розгляд справи 09.03.2021, що підтверджується відеозаписом, наданим працівниками поліції. Однак, як зазначає представник відповідача у відзиві на позовну заяву, від ОСОБА_1 надійшло ще одне клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, поліцейський знову задовольнив клопотання та надіслав поштою повідомлення про запрошення до УПП в Донецькій області ДПП для розгляду справи на 18.03.2021.

Проте, матеріали справи не містять жодного доказу щодо належного повідомлення водія про час розгляду справи. До відзиву представником відповідача надано скриншот з сайту «Укрпошта» з трекінгом поштового відправлення, однак, з даного скриншоту неможливо встановити кому, на яку адресу, та яке саме відправлення було направлено. Крім того, на даному скриншоті мається відмітка «Відправлення вручено 23.03.2021», тобто вже після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, твердження позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та позбавлення його можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, повністю підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, перевірці у такому випадку підлягають дії суб`єкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких є обов`язком суб`єкта владних повноважень згідно зі ст. 19 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та незаконність винесеної відносно ОСОБА_1 постанови і накладення адміністративного стягнення. За таких обставин оскаржувана позивачем постанова серії ДПО18 №783346 від 18.03.2021 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова особа чи службова особа.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі ст. 139 КАС України, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень на користь позивача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 КАС України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складено та підписано позовну заяву, довідка про отримання коштів за підписом адвоката Ніколенка М.Ю. підтверджує сплату ОСОБА_1 суми у розмірі 1 000 грн. за надання правової допомоги, яка складається з: консультація 300 грн., складання адміністративного позову - 1 000 грн., що відповідає умовам пункту 7.1 Договору про надання правової допомоги від 09.03.2021.

Суд також враховує положення частини сьомої статті 134 КАС України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України у випадку наявності витрат на оплату послуг адвоката позивач повинен подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, також вказує, що в жодному документі не міститься інформація про надання послуг саме по даній справі .

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом позову, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Доводів представника відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відзив на позовну заяву не містить.

З наведеного вище слідує, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Такого ж висновку щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 грудня 2020 року по справі N 640/18402/19

На підставі ПДР України, керуючись ст.ст. 73, 77, 132, 134, 139, 242, 244-246, 250, 286 КАС України, ч.1 ст.122 КУпАП, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Ковальової Тетяни Вікторівни, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №783346 від 18.03.2021 та закриття провадження в адміністративній справі - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення від серії ДПО18 №783346 від 18.03.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн. та 1 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, а разом 1 454,00 грн. (одну тисячу чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

інспектор взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Ковальова Тетяна Вікторівна, юридична адреса: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, буд. 16;

Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, юридична адреса: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, буд. 16, код ЄДРПОУ № 40108646.

Суддя О.М.Томілін