Справа № 160/3880/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2021 року Справа № 160/3880/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України, третя особа - Комісія Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
16 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної гвардії України, третя особа - Комісія Головного управління Національної гвардії України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 22.03.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду шляхом подання до суду уточненої позовної заяви (відповідно до кількості учасників справи), в якій позивачу необхідно привести свої позовні вимоги у відповідність до вимог п.4 ст.5 ст.160 КАС України.
Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 02.04.2021 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява (відповідно до кількості учасників справи), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року про не здійснення призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановлені 15% втрати професійної працездатності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, оформлене протоколом №415/975, затверджене 30.11.2020 року командувачем Національної гвардії України генерал-полковником ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України в особі комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із захворюванням під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, у розмірі 15% від 70 кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у період з 15.05.2015 по 15.05.2020 року він проходив військову службу у Національній гвардії України, а саме, у військовій частині НОМЕР_1 НГУ (15.05.2015-24.11.2015) та у військовій частині НОМЕР_2 НГУ (25.11.2015-15.05.2020), що підтверджується контрактом про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та витягом з послужного списку старшого лейтенанта ОСОБА_1 . Має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_3 від 25.01.2016 року. З 15.05.2020 року позивач був виключений зі списків особового складу та звільнений з військової служби на підставі п.п. «а» п.1 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту. 09.06.2020 року під час військово-лікарської комісії у державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» за розпорядженням командира в/ч 3054 від 29.04.2020 року №45 позивач пройшов медичний огляд, згідно якого він визнаний таким, який є «обмежено придатний до військової служби». Внаслідок чого, його направлено на проходження медико-соціальної експертної комісії для визначення на основі комплексного обстеження міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності. Згідно довідки серія 12 ААА №010941 від 14.09.2020 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої Обласною МСЕК №3, позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним із проходженням військової служби. Отже, у зв`язку з проходженні військової служби у військові частині НОМЕР_2 НГУ, позивачем набуто захворювання, що стало причиною для втрати останнім ступеня професійної працездатності. Внаслідок цього позивач вважає, що у нього виникло право на одержання одноразової грошової допомоги, а тому, для одержання зазначеної допомоги позивач 23.10.2020 року звернувся до військової частини НОМЕР_2 НГУ із заявою та всіма необхідними документи для отримання одноразової грошової допомоги. Втім, протокольним рішенням №415/975 від 30.11.2020 року засідання комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року, запропоновано відповідно до п.7 ч.2 ст.16 Закону, призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановлені 15% втрати професійної працездатності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби не здійснювати, оскільки надіслані документи не підтверджують факт втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби. Позивач вважає відмову відповідача з зазначеної підстави протиправною, оскільки визначення «проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби.
Ухвалою суду від 09.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3880/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені). Цією ж ухвалою відповідачу надано право подати відзив на позов разом із доказами, які підтверджують обставини на яких грунтуються його заперечення протягом 15 днів з дати отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
На виконання вимог ухвали суду 06.05.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Національної гвардії України в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно наданою довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 ААА №010941 від 14.09.2020 року, виданої Обласною МСЕК №3 (м.Дніпро), за результатами огляду позивачу 14.09.2020 року встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку із захворюванням пов`язаним із проходженням військової служби. Між тим, відповідачем зазначено, що у п.7 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в абз.2 п.7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, чітко визначено вичерпний перелік підстав виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, а саме, отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби або захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби. Разом з цим, зазначено, що у статті 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» законодавством розділено поняття «виконання обов`язків військової служби» та «проходження військової служби» з урахуванням ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Ототожнення зазначених понять є недопустимим, адже законодавець прямою нормою закону визначає, що саме «виконання обов`язків військової служби» є основоположним для прийняття рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги. Таким чином, виплата одноразової грошової допомоги до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу не передбачена, оскільки останнім не підтверджується, а ні факт утрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), а ні факт утрати працездатності внаслідок захворювання під час виконання обов`язків військової служби. З огляду на викладене, Головне управління НГУ відмовивши позивачу жодним чином не порушило його права, а діяло виключно в межах своїх повноважень та керуючись чинним законодавством. Окремо звертає увагу суду, що Комісія не має статусу юридичної особи або окремого структурного підрозділу Головного управління НГУ. Комісія складається з посадових осіб структурних підрозділів Головного управління НГУ, які визначені наказом командувача Національної гвардії України, як начальником Головного управління НГУ відповідно до п.8 Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України, затвердженого указом Президента України від 28.04.2014 №346/2014, отже, не є суб`єктом владних повноважень і не може бути самостійною стороною у справі.
19.05.2021 року на адресу суду надійшла від позивача відповідь на відзив, в якій приведені доводи, аналогічні за змістом змісту позовної заяви, однак позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем не взято до уваги, що відповідно до ч.3 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Отже, військовий обов`язок включає в себе, в тому числі, і проходження військової служби, а тому, в даному випадку аргумент відповідача про розділення понять «виконання обов`язків військової служби» та «проходження військової служби» є таким, що не відповідає чинному законодавству. Дана правова позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі №803/1093/16, згідно якої виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби. Тобто, визначення поняття «під час проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби. Таким чином, позивачем підтверджено факт втрати 15% професійної працездатності внаслідок захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, а саме, під час проходження ним військової служби, а тому, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та на їх задоволенні наполягає.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 у період з 15.05.2015 по 15.05.2020 роки проходив військову службу у Національній гвардії України, а саме: у військовій частині НОМЕР_1 НГУ з 15.05.2015 по 24.11.2015 роки та у військовій частині НОМЕР_2 НГУ з 25.11.2015 по 15.05.2020 роки, що підтверджується контрактом про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та витягом з послужного списку старшого лейтенанта ОСОБА_1 .
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_3 від 25.01.2016 року.
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Центрально оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 15.05.2020 року №101, позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, звільнено з проходження військової служби, на підставі п.п. «а» п.1 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) у запас Збройних Сил України, із зарахуванням його у військовий оперативний резерв першої черги військової частини НОМЕР_2 (м.Дніпро), 15.05.2020 року.
09.06.2020 року ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» за розпорядженням командира в/ч 3054 від 29.04.2020 року за №45 проведено медичний огляд позивача з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Так, відповідно до п.13 свідоцтва про хворобу від 09.06.2020 року №34, Військово-лікарською комісією зроблено висновок, що позивач є «обмежено придатним до військової служби».
Внаслідок чого, позивача направлено на проходження медико-соціальної експертної комісії для визначення на основі комплексного обстеження міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності.
Згідно з довідкою серії 12 ААА №010941 від 14.09.2020 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої Обласною МСЕК №3, позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
23.10.2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 НГУ із заявою та всіма необхідними документи для отримання одноразової грошової допомоги.
Згідно протоколу засідання комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року №415/975 від 30.11.2020 року, розглянувши подані документи, комісією прийнято рішення не здійснювати призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановлені 15% втрати професійної працездатності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби, оскільки надіслані документи не підтверджують факт утрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби.
Вважаючи, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає відповідно до Конституції України Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII).
За приписами ч.1 ст.3 Закону №2011 визначено, що останній поширюється зокрема, на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011 встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п.7 ч.2 ст.16 Закону №2011 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Відповідно до ч.2 ст.16-2 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За приписами ч.2, ч.9 ст.16-3 Закону №2011 встановлено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) (п.1 Порядку №975).
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 7 Порядку №975 передбачено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається, зокрема, у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Аналізуючи вищенаведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що для осіб, звільнених з військової служби, які частково втратили працездатність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі часткової втрати працездатності, виникає право на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.
При цьому, у разі встановлення особі ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення з військової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця військової служби не виникає.
Вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верхового Суду, викладеної у його постановах від 26.06.2018 року у справі №750/5074/17, від 03.09.2019 року у справі №2540/3070/18 та від 04.03.2021 року у справі №580/3294/19, які підлягають обов`язковому застосуванню адміністративним судом відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, як вбачається з матеріалів справи, з 15.05.2015 року позивач проходив військову службу за контрактом у Національній гвардії України, з якої останнього звільнено у запас 15.05.2020 року.
В подальшому, 14.09.2020 року, під час первинного огляду Обласної МСЕК №3, позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності, що підтверджується копією довідки Обласної МСЕК №3 серії 12 ААА №010941 (а.с.8).
Таким чином, із аналізу норм вищенаведеного законодавства та встановлених судом обставин, що підтверджується належними вищенаведеними доказами, у їх сукупності, можна дійти висновку, що з 15.05.2020 року (дата звільнення позивача з військової служби у запас) до 14.09.2020 року (дата встановлення позивачу ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності 15%) сплинуло майже 4 місяці, тобто сплинув трьох місячний термін від дня звільнення позивача з військової служби, а тому, суд приходить до висновку, що позивач у такому випадку не має права на отримання одноразової грошової допомоги, виходячи з вимог п.7 ч.2 ст.16 Закону №2011 та п.7 Порядку №975.
В той же час, суд також зазначає про неправомірність висновків комісії Головного управління Національної гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року у протоколі засідання №415/975 від 30.11.2020 року, щодо не підтвердження надісланими позивачем документами факту утрати працездатності внаслідок захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, з огляду на наступне.
Проходження військової служби і виконання обов`язків військової служби є складовими визначення «військова служба» і свого роду тотожними поняттями. При цьому, проходження військової служби - є терміном що визначає показник перебування особи в часі, а виконання обов`язків військової служби - є терміном, що визначає певні дії особи.
Отже, належить зазначити, що виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби. Тобто, визначення «під час проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби.
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у справах №803/1093/16, №750/5074/17.
Таким чином, суд зауважує, що при вирішенні даної справи позивачем підтверджено факт втрати 15% професійної працездатності внаслідок захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, а саме, під час проходження ним військової служби, проте позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, виходячи з вимог п.7 ч.2 ст.16 Закону №2011 та п.7 Порядку №975 лише з тих підстав, що встановлення позивачу ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності відбулось після спливу трьох місяців від дня звільнення з військової служби.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що ОСОБА_1 у задоволенні позову слід відмовити.
У відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у порядку та в строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева