Справа № 500/209/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/209/21 пров. № А/857/10765/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О. Б.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Квітовської Ю.С.,

представника позивача Майки В.Б.,

представника відповідачів Мурованої І.Я.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЛЕВ» на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЛЕВ» до Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області, Державної податкової служби України про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Дерех Н. В.,

час ухвалення рішення 14:20:56,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 17 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЛЕВ» звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, в якому просило: скасувати рішення комісії Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області № 1953250/39969904 від 22 вересня 2020 року, № 1953251/39969904 від 22 вересня 2020 року, № 1953252/39969904 від 22 вересня 2020 року; зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 14 від 01 вересня 2020 року, № 12 від 31 серпня 2020 року, № 7 від 17 серпня 2020 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що комісією Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації прийнято рішення № 1953250/39969904 від 22 вересня 2020 року, № 1953251/39969904 від 22 вересня 2020 року, № 1953252/39969904 від 22 вересня 2020 року. Цими рішеннями позивачу відмовлено в реєстрації податкових накладних № 7 від 17 серпня 2020 року, № 12 від 31 серпня 2020 року, № 14 від 01 вересня 2020 року.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду встановлений частиною четвертою статті 122 КАС України і ним не подано належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та по`вязані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЛЕВ» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року про відкриття провадження у справі визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду, а також прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Крім того, з`ясувавши після відкриття провадження у справі, що причини, зазначені у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не є поважними, суд повинен застосувати положення частини четвертої статті 123 КАС України та надати позивачу можливість повідомити про інші причини пропуску строку звернення до суду, оцінивши їх на предмет поважності. Вважає, що судом застосовано до спірних правовідносин положення частини третьої статті 123 КАС України, які не підлягали застосуванню.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Представник відповідачів щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом є неповажними.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, КАС України встановлений скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи слідує, що позивачем використовувалася процедура адміністративного оскарження Рішень Комісії, шляхом подання 30 вересня 2020 року скарг до ДПС.

Згідно Рішень за результатами скарг від 06 жовтня 2020 року № 54198/39969904/2, 54199/39969904/2, 54200/39969904/2 скарги залишено без задоволення та вказані рішення направлені позивачу 06 жовтня 2020 року через автоматизовану систему.

Отже, строк на оскарження позивачем до суду Рішень становив три місяці, оскільки скарги позивача розглянуті та відповідні рішення направлені позивачу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що перебіг строку звернення до суду з цим позовом розпочався 07 жовтня 2020 року (наступний робочий день) та закінчився 06 січня 2021 року.

Разом з тим, до суду з даним позовом позивач звернувся лише 22 січня 2021 року, тобто після завершення тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною четвертою статті 122 КАС.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору та пропуском строку звернення до суду(том 1 а.с.184-185).

На виконання вищевказаної ухвали позивачем сплачено судовий збір в повному розмірі та подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. Клопотання обгрунтоване тим, що 31 грудня 2020 року наказом № 7к директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЛЕВ» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, високий рівень захворюваності у Тернопільській області, було оголошено про простій підприємства з 31 грудня 2020 року по 21 січня 2021 року(том 1 а.с.190-192).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду, а також відкрито провадження у справі(том 1 а.с.196).

10 березня 2021 року на адресу суду першої інстанції від відповідачів надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду(том 2 а.с.14-16).

Позивачем подано запереченнях на вказане клопотання, в якому він посилається на встановлення постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів, що неодноразово продовжувався, а також на те, що 31 грудня 2020 року наказом № 7к директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЛЕВ» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, високий рівень захворюваності у Тернопільській області, було оголошено про простій підприємства з 31 грудня 2020 року по 21 січня 2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що застосування ч. 4 ст. 123 КАС України вимагає дотримання одночасно двох умов: встановлення передчасності висновку суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, та відсутність інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

У даній справі позивачем було вказано на пропуск ним строку для звернення до суду у тексті клопотання про поновлення строку звернення до суду(том 1 а.с.190-192). При цьому, в ухвалі про відкриття позовного провадження та прийняття позовної заяви до розгляду від 15 лютого 2021 року судом першої інстанції не викладено висновків про поважність причин пропуску, а лише в резолютивній частині вказаної ухвали визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржувану ухвалу, виходячи з приписів ч. 1 ст. 123 КАС України суд першої інстанції мав надати оцінку зазначеним у клопотанні про поновлення строку причинам пропуску строку, зробити висновок щодо їх поважності, а також, у випадку визнання таких причин неповажними, надати можливість позивачу вказати інші підстави для поновлення строку.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що ухвала про відкриття провадження у справі взагалі не містить оцінки доводів клопотання позивача про поновлення строку для звернення до адміністративного суду. Фактично судом першої інстанції було поновлено позивачу строк для звернення до адміністративного суду без зазначення мотивів, якими керувався суд першої інстанції, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ч. 6 ст. 121 та п. 3 ч. 1 ст. 248 КАС України. Колегія суддів наголошує, що при встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.

Отже, посилання суду першої інстанції на ч. 4 ст. 123 КАС України є помилковим, оскільки факт пропуску процесуального строку був відомий суду ще до відкриття провадження у справі.

Як вже зазначалось вище, згідно із ч. 4 ст. 123 КАС України суд залишає позовну заяву без розгляду у разі, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Тобто, зазначена правова норма зобов`язує суд запропонувати позивачу вказати інші підстави пропуску строку звернення до суду після того, як суд дійде висновку про передчасність висновку щодо поважності причин пропуску строку, вказаних позивачем у первісній заяві про поновлення строку для звернення до суду.

Отже, з`ясувавши після відкриття провадження у справі, що причини, зазначені у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не є поважними, суду першої інстанції належало надати позивачу можливість повідомити про інші причини пропуску строку звернення до суду, оцінивши їх на предмет поважності.

Колегія суддів вважає, що застосувавши положення ч. 4 ст. 123 КАС України, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду, не запропонувавши позивачу вказати інші причини пропуску строку звернення до суду та не надавши їм оцінку на предмет поважності.

У запереченнях на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду позивач, крім посилання на наказ № 7к від 31 грудня 2020 року про простій на підприємстві, зазначає ще і про те, що директор ТзОВ «АГРО-ЛЕВ» з 31 грудня 2020 року по 20 січня 2021 року перебував на самоізоляції у зв`язку з можливим інфікуванням коронавірусом SARS-CoV-2.

В ухвалі Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року про залишення позову без розгляду суд першої інстанції зазначає, що позивачем не подано належних, достатніх та допустимих доказів перебування директора ТзОВ «АГРО-ЛЕВ» на самоізоляції.

Проте, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції не було надано позивачу можливості, а саме строку для подання вищезазначених доказів.

На підтвердження факту перебування директора ТзОВ «АГРО-ЛЕВ» у період з 31 грудня 2020 року по 20 січня 2021 року на самоізоляції позивачем до апеляційної скарги долучено довідку Пеняцької дільничої лікарні ФАП с. Звижень від 31 грудня 2020 року, видану ОСОБА_1 (директору ТзОВ «АГРО-ЛЕВ») про те, що він був з 31 грудня 2020 року на прийомі в ФАП с. Звижень та його направлено до сімейного лікаря, діагноз ГРВІ, та результат аналізу № 202789/040121 від 04 січня 2021 року, яким у Томаша Мєлевчика виявлено SARS-CoV-2 coronavirus (COVID19)(том 2 а.с.83-84).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пропущений позивачем строк звернення до адміністративного суду є незначним, оскільки такий строк закінчився 06 січня 2021 року, а з позовом до суду позивач звернувся 22 січня 2021 року, тобто через 16 днів.

Відтак, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, не повною мірою дослідивши всі обставини справи при ухваленні судового рішення.

Додатково, колегія суддів наголошує, що право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Проте, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Європейський Суд також вказав на те, що обмеження права на суд не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення на позивача відповідальності і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції припустився порушення відповідних норм процесуального права, а відтак висновки суду першої інстанції про залишення позову без розгляду не можна вважати обґрунтованими.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та має місце порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим ухвалу суду першої інстанції слід скасувати.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 312, ст. 320, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ЛЕВ» задовольнити повністю.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 500/209/21 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.