Справа № 640/7353/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

15 липня 2021 року м. Київ № 640/7353/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) питання про заміну відповідачів у справі

за позовом Національної академії внутрішніх справ

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом звернулась Національна академія внутрішніх справ до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.06.2019 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 року, у позові Національної академії внутрішніх справ відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10.12.2019 року касаційну скаргу Національної академії внутрішніх справ задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.06.2019 року, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу передачі судової справи, адміністративну справу №640/7553/19 передано на новий розгляд судді Качур І.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 24 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду суддею Качуром І.А., розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2020 року розглянуто адміністративний позов №640/640/7353/19 по суті, а саме адміністративний позов задоволено.

До суду надійшло клопотання позивача про заміну відповідача правонаступником та про ухвалення додаткового судового рішення, яким вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про необхідність заміни відповідача, з тих підстав, Згідно з положеннями пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1200 від 18.12.2018 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» вирішено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Визначено також, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Встановлено, що Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби.

Відповідно до постанови КМ України від 19 червня 2019 р. № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Офіс великих платників податків ДПС (код ЄДР 43141471; дата реєстрації - 30.07.2019),

Офіс великих платників податків ДФС реорганізований шляхом приєднання до Офісу великих платників податків ДПС.

Офіс великих платників податків ДФС з 05.08.2019 перебуває у стані припинення.

Відповідно до розпорядження КМ України від 21 серпня 2019 р. № 682-р «Питання Державної податкової служби» погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 р., N 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до наказу Офісу ВПП ДПС від 29.08.2019 № 9 «Про початок діяльності Офісом великих платників податків ДПС», розпочато виконання Офісом ВПП ДПС функцій і повноважень Офісу ВПП ДФС.

Тобто, правонаступником відповідача по справі є Офіс великих платників податків ДПС (код ЄДР 43141471; 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г).

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Щодо ухвалення додаткового судового рішення, в якому позивач просить суд:

- Ухвалити додаткове судове рішення щодо розподілу судових витрат понесених позивачем за подання позивачем апеляційної скарги та касаційної скарги.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З аналізу наведених норм убачається, що додаткове судове рішення ухвалюється саме судом, що ухвалив судове рішення.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 4 КАС України судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

Главою 2 Розділу ІІІ КАС України регламентовані особливості адміністративного процесу в касаційному провадженні.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 328 КАС України).

Частиною 4 ст. 330 КАС України передбачено, що до касаційної скарги додаються документ про сплату судового збору, а також копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду сплачується 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

За приписами ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у визначених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, визначених пунктами 1-6 частини першої цієї статті.

З аналізу наведеного, убачається, що за наслідками апеляційного оскарження учасник справи має право звернутись із касаційною скаргою, до якої статтею 330 КАС України встановлені вимоги, зокрема щодо сплати судового збору, з метою перегляду судових рішень судом касаційної інстанції та отримання судового рішення в межах повноважень, передбачених ч. 1 ст. 349 КАС України за результатами такого перегляду.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 341 КАС України).

За приписами пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 356 КАС України постанова суду касаційної інстанції складається, поміж інших, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За змістом Параграфу 3 Глави 2 КАС України та з урахуванням наведених норм, суд касаційної інстанції розглядає касаційну скаргу, шляхом перегляду судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У разі прийняття постанови за результатами перегляду, в її резолютивній частині має зазначатись розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з таким переглядом.

Зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017 не убачається зазначення розподілу судових витрат, що, з однієї сторони закономірно, з огляду на відсутність судового рішення по суті справи та неможливість визначити одне з правил статті 139 КАС України для зазначення такого розподілу, з іншої - створило обставини, за яких питання про розподіл судових витрат не вирішено судом, що ухвалив судове рішення.

Повертаючись до змісту ч. 1 ст. 252 КАС України, у разі не вирішення питання про судові витрати, суд, який ухвалив судове рішення, може ухвалити додаткове рішення.

За висновком Окружного адміністративного суду міста Києва, вирішення питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення першої та апеляційної інстанцій, може бути вирішено виключно судом, який переглядав такі рішення.

Гіпотеза згаданої статті не передбачає умов, за яких здійснюється розподіл судових витрат у разі повернення адміністративної справи на новий розгляд, у той же час, наведена норма не виключає обов`язку суду касаційної інстанції та не регламентує право суду першої інстанції вирішувати питання судових витрат на касаційне провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Підсумовуючи наведене, за відсутністю права Окружного адміністративного суду міста Києва переймати виключні повноваження суду апеляційної чи касаційної інстанції, зважаючи на те, що судові витрати зі сплати судового збору понесені позивачем за подання апеляційної та касаційної скарги на судові рішення першої та апеляційної інстанції, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись ст. 48, 52, 243,132, 134, 139, 250, 252, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Національної академії внутрішніх справ задовольнити частково.

Замінити відповідача Офіс великих платників податків ДФС (, юридична адреса: 04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 11 Г) на його правонаступника, а саме: Офіс великих платників податків ДПС (, юридична адреса: 04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 11Г).

В іншій частині заявленого клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур