Справа № 200/6712/21
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 р. Справа№200/6712/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП 44070187; 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправною та скасування вимоги, стягнення судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску у сумі 15 610 гривень 59 копійок, стягнення судових витрат у розмірі 10 908 гривень 00 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з жовтня 2009 року є приватним нотаріусом та особою, яка провадить незалежну професійну діяльність. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі №200/5636/20-а, яке набрало законної сили 15.10.2020, вимога ГУ ДПС у Донецькій області від 13.08.2019 №Ф-170531-47У про сплату недоїмки в сумі 23784,11 грн. скасована. Однак, незважаючи на це, а також на сплату позивачем авансових платежів з ЄСВ за 2021 рік, ГУ ДПС у Донецькій області було протиправно зараховано ці суми в рахунок погашення боргу, визначеного на підставі скасованої у судовому порядку вимоги від 13.08.2019 №Ф-170531-47У, та сформовано і надіслано нову вимогу № Ф-170531-47 від 07.05.2021 на суму 15 610,59 грн., що, на його думку, є порушенням діючого законодавства.

Таким чином, вважає спірну вимогу про сплату боргу незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, який вмотивований тим, що станом на 20.04.2021 в інтегрованій картці платника єдиного внеску, відкритій за технологічним кодом 71040000, за позивачем обліковувався борг у сумі 26249,65 грн. Одночасно 20.04.2021 згідно даних інтегрованої картки платником самостійно було сплачено суму єдиного внеску у розмірі 25000,00 грн., яка була зарахована у зменшення боргу попередніх років. Згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача станом на 30.04.2021 становить 15610,59 грн., у зв`язку з чим контролюючим органом сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.05.2021 №0-170531-47.

Відповідач вважає, що спірна вимога прийнята згідно вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволені позовних вимог.

06 липня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій він зазначив про відсутність у відзиві спростувань його тверджень і аргументів та надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, суд встановив наступне.

Позивач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , перебуває за основним місцем обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області, Слов`янсько - Лиманське управління, Слов`янська ДПІ (м. Слов`янськ) (стан платника 0 - основний платник), зареєстрований як приватний нотаріус 25.09.2009, свідоцтво номер 20097735, ознаку незалежної професійної діяльності встановлено 05.10.2009, взятий на облік платником єдиного внеску 28.09.2009 за № 05-15-11-98748, категорія страхувальника - 230.

Відповідач, Головне управління ДПС Донецької області, у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно ст.43 КАС України має адміністративну процесуальну дієздатність.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі № 200/5636/20-а, яке набрало законної сили 15.09.2020 відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду, позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області задоволено: скасовано вимогу до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) від 13 серпня 2019 року №Ф-170531-47У з єдиного соціального внеску у розмірі 23784 гривень 11 копійок.

28 грудня 2020 року позивачем до відповідача направлено вимогу про виконання рішення суду шляхом списання недоїмки з єдиного внеску у розмірі 23 784,11 грн. і приведення у відповідність облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегрованої картки платника податків.

Зазначена вимога відповідачем проігнорована.

Як вбачається з інтегрованої картки платника податків, позивачем 20.04.2021 відповідно до платіжного доручення №|1126048 від 20.04.2021 сплачено 25 000,00 грн. авансового платежу з єдиного соціального внеску (а.с. 65).

07 травня 2021 року відповідачем сформовано вимогу № Ф-170531-47 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску станом на 30.04.2021, якою позивача зобов`язано сплатити суму єдиного соціального внеску у розмірі 15610 грн. 59 коп. (а.с. 80).

Борг з єдиного соціального внеску спірною вимогою про сплату боргу визначений позивачу за наступні періоди:

- четвертий квартал 2020 року у сумі 3300,00 грн.;

- 30.04.2020 у сумі 143609,94 грн. на підставі звіту останнього про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 28.04.2020 № .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом даного спору є правомірність/протиправність дій відповідача щодо прийняття ним вимоги про сплату боргу (недоїмки) у зв`язку із невиключенням з інтегрованої картки платника, на якій обліковуються розрахунки позивача з бюджетом по єдиному соціальному внеску по коду платежу 71040000, інформації про нарахування боргу у розмірі 23784 гривень 11 копійок на виконання рішення суду по справі №200/5636/20-а.

Відносини у сфері державної політики з адміністрування єдиного внеску регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI.

Позивач в даних правовідносинах виступає в якості платника єдиного внеску, визначеного статтею 4 Закону № 2464.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 на платника єдиного внеску покладений обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 6 ст. 25 Закону передбачено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Аналіз наведених норм доводить, що платник повинен своєчасно та у повному обсязі сплачувати єдиний внесок. При наявності недоїмки у платника контролюючі органи мають право зараховувати сплачений єдиний внесок у рахунок погашення недоїмки за попередні періоди.

Водночас, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі № 200/5636/20-а, яке набрало законної сили 15.09.2020 відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 №Ф-170531-47У на суму 23 784,11 грн., сформовану за період з 31.12.2018 по 31.07.2019 (а.с. 59-60).

Позивачем платіжним дорученням №1126048 від 20.04.2021 здійснено авансовий платіж з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 25000,00 грн.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, сплачені позивачем у 2021 році суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зараховані відповідачем в рахунок сплати боргу, визначеного на підставі скасованої вимоги від 13.08.2019 №Ф-170531-47У.

Таким чином, станом на 30.04.2021 в інтегрованій картці платника за позивачем з єдиного соціального внеску обліковувалась недоїмка в сумі 15610,59 грн.

В силу ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі № 200/5636/20-а, яким скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 №Ф-170531-47У на суму 23787,00 грн., є преюдиційним.

10.06.2016 набрав чинності Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 422).

Відповідно до пункту 2 Розділу I Порядку № 422 інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно з пунктом 3 Розділу I Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Пунктом 4 Розділу I означеного Порядку встановлено, що відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

За змістом пункту 2 Глави 1 Розділу II Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Пунктом 1 Глави 1 Розділу III Порядку № 422 передбачено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @B; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Отже, у картках особових рахунків відображається повна хронологія нарахувань податкових зобов`язань, їх сплата тощо.

Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

Отже, вказана норма передбачає можливість внесення виправлень при виявленні некоректних базових записів.

При цьому, відповідно до змісту пункту 5 розділу I Порядку № 422, у разі необхідності коригування облікових показників ІКП (інтегрована картка платника) у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи. Таким чином, аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що відповідач має можливість здійснювати відповідні коригування облікових показників ІКП у ручному режимі у разі необхідності.

Відсутність відповідних коригувань у картці позивача призводить до негативних наслідків для нього, що потребує вжиття ефективних заходів захисту, в тому числі, в судовому порядку.

Враховуючи те, що рішенням суду від 16 липня 2020 року у справі № 200/5636/20-а визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 №Ф-170531-47У на суму 23 784,11 грн., були і є всі підстави для вчинення відповідачем дій щодо коригування показників інтегрованої картки платника задля відображення дійсного стану його зобов`язань перед бюджетом.

Водночас, суд бере до уваги, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі №826/9288/18 зазначено, що аналіз положень пунктів 1, 2 розділу 2 Порядку №422 свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17) та від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а).

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідачем під час формування спірної вимоги від № Ф-170531-47 від 07.05.2021 на суму 15 610,59 грн. протиправно зараховано сплачені позивачем суми єдиного соціального внеску в рахунок погашення боргу з ЄСВ за минулі роки, який не був виключений з картки особового рахунку платника на виконання вищезазначеного рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимогу про сплату боргу від 07.05.2021 № Ф-170531-47 на суму 15610 грн. 59 коп. винесено відповідачем всупереч вимогам діючого законодавства.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, у зв`язку з чим заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги № 18-09/1 від 18 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Алексєєвим Олексієм Ігоровичем (а.с. 31), додаткову угоду № 4 від 24 травня 2021 року до вказаного договору (а.с. 33), акт надання правової допомоги б/н від 26 травня 2021 року, підписаний позивачем та адвокатом Алексєєвим О.І. (а.с. 32), ордер від 26 травня 2021 року серії АН №1036114 на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 35), платіжне доручення № 80 на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Договору № 18-09/1 від 18 вересня 2019 року Замовник видає Адвокату доручення та зобов`язується оплатити його правову допомогу, а Адвокат відповідно до умов цього договору надає Замовнику правову допомогу з питань, що зазначені в пункті 2.1. цього Договору. На підтвердження факту надання Адвокатом Замовнику правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається відповідний Акт.

З акту надання правової допомоги б/н від 26 травня 2021 року, складеного між адвокатом Алексєєвим Олексієм Ігоровичем та Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, згідно Договору про надання правової допомоги № 18-09/1 від 18 вересня 2019 року вбачається, що адвокатом у повному обсязі надані наступні послуги: 1. консультація з правових питань у спірних правовідносинах (витрачено 1 годину)- 1000 грн.; 2. пошук та аналіз судової практики з питання застосування законодавства у спірних правовідносинах (витрачено 2 години) - 2000 грн.; 3. складання позовної заяви, процесуальних документів, заяв, заперечень тощо і подання до Донецького окружного адміністративного суду (витрачено 7 годин) - 7000 грн.; (а. с. 32).

За надану правову допомогу Замовник сплатив Виконавцеві гонорар в сумі 10000,00 грн. (пункт 3 зазначеного Акту), що також підтверджується платіжним дорученням від 26.05.2021 № 80.

Суд, не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність доказу понесення витрат на правову допомогу, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам і матеріалам справи.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що, враховуючи приписи п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Отже, беручи до уваги наведене, а також те, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем фактично до суду у встановленому порядку не надано, а викладені у відзиві заперечення щодо таких витрат необґрунтовані і непідтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 10000,00 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат в частині судового збору у розмірі 908,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір за платіжним дорученням №29382 від 26.05.2021 у сумі 908,00 грн.

Враховуючи наведене, судовий збір у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП 44070187; 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправною та скасування вимоги, стягнення судових витрат, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП 44070187; 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-170531-47 від 07.05.2021.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ ВП 44070187; 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 10 908 (десять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 липня 2021 року.

Суддя С.В. Ушенко