Справа № 160/3827/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року Справа № 160/3827/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання скарги задовільною, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
16 березня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.11.2020 року №0005439- 0413-0420 на суму 131 980,00 грн.;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2011р. до ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ОСОБА_1 подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП. Згідно пункту 4 форми 20-ОПП об`єктом оподаткування є виставочний зал та офіс, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 06.04.2009 р. №775, технічного паспорту, частка власності складає 83/100. Нерухоме майно є житловим будинком загальною площею 82,8 кв.м і будівлею житлово-комерційного призначення загальною площею 635,2 кв.м. Земельна ділянка під виставковим комплексом передана рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 03.09.2001 р. №1935 для розміщення виставочної зали (Держаний акт про право приватної власності на землю №123925). Щодо прийнятих Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області спірних податкових повідомлень рішень позивачем зазначено, що суми податкових зобов`язань є такими, які обраховані не у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки застосований невірний коефіцієнт ставки податку на нерухоме майно, встановлений у рішеннях Дніпровської міської ради від 13.07.2016 року №7/11 від 15.02.2017 року №12/18 та від 06.12.2017 року №12/27. Повідомлено, що при винесенні спірних податкових повідомлень рішень відповідачем не враховано, що житловий будинок загальною площею 82,8 кв.м (в 20-ОПП зазначений як офіс) на даний час знаходиться в аварійному стані і не придатний до експлуатації, тому відповідно до підпункту 266.2.2. ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Також, не враховано, що нерухоме майно загальною площею 82,8 кв.м і будівля житлово-комерційного призначення загальною площею 635,2 кв.м, є спільною сумісною власністю - належать позивачу та її чоловіку, оскільки набуте позивачем в шлюбі. Звертає увагу, що спірні податкові повідомлення рішення винесені в порушення вимог статті 266 ПК України. Крім того, зауважує, що при розгляді скарги контролюючим органом порушено визначений законодавством строк розгляду такої скарги, а тому, остання на думку позивача, є задоволеною.
Ухвалою суду від 19.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3827/21. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені). Витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області наступні докази: детальний розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений в оскаржуваних позивачем податкових повідомленнях-рішеннях; інтегровану картку платника податків з земельного податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 2017 по 2020 рік; докази на підтвердження яких прийняті оскаржувані рішення.
Цією ж ухвалою відповідачу надано право подати відзив на позов разом із доказами, які підтверджують обставини на яких грунтуються його заперечення протягом 15 днів з дати отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
Щодо строку надсилання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення, якими визначено зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податкові періоди 2017-2019 роки сформовано 10.11.2020 року та направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ОСОБА_1 , вручено особисто позивачу 20.11.2020 року. Посилання позивача на те, що податковим органом порушено строки винесення та направлення спірних податкових повідомлень-рішень, а саме - після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), не може бути підставою для визнання податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування, оскільки порушення податковим органом порядку винесення позивачу податкових повідомлень-рішень (після 01 липня року базового податкового періоду) свідчить про недотримання відповідачем процедури надіслання (вручення) податкових повідомлень-рішень, встановленої ПК України, та є підставою для сплати податкового зобов`язань в більш пізній термін відповідно п.п.266.10.1.а. п.266.10 ст.266 ПКУ (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення). Крім того, Законом України від 07.12.2017 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» доповнено п.266.10 ст.266 ПК України підпунктом 266.10.3, відповідно до якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п.102.1 ст.102 цього Кодексу. У зв`язку з цим, зобов`язання, визначені у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, нараховано згідно п.п.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПКУ, тобто, не пізніше 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.
Щодо застосування рішень органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів під час розрахунку податкових зобов`язань, контролюючим органом зазначено, що під час розрахунку податкових зобов`язань останнім застосовувалася прийняті рішення Дніпровською міською радою про ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, а саме: з 01.01.2017 - 28.02.2017 - рішення міської ради від 13.07.2016 №7/11; з 01.03.2017 - рішення міської ради від 15.02.2017 №12/18; 2018-2019 - рішення міської ради від 06.12.2017 №12/27.
Щодо безпідставності посилання позивача на положення абз. «ґ» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ, як на підставу для звільнення від оподаткування, контролюючим органом зазначено, що застосування податкової преференції передбаченої абз. «ґ» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ можливо лише в разі, якщо дана житлова нерухомість визнана рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади непридатною для проживання. Втім, позивачем не надано до суду жодних документів, а саме - рішення органу місцевого самоврядування, на підтвердження правомірності застосування до об`єкта нерухомості податкової пільги, передбаченої абз. «г» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ.
06.05.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла від позивача відповідь на відзив, в якій приведені доводи, аналогічні за змістом змісту позовної заяви, однак позивач звертає увагу суду на те, що обидва об`єкти нерухомості по АДРЕСА_1 , набуто ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про одруження НОМЕР_2 дата видачі 12.08.1961 р.). Відповідно нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач вважає, що вона зобов`язана сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки лише пропорційно від частки кожного із власників, аналогічно і отримати право на пільгу. Крім того, вказує, що об`єкт нерухомості загальною площею 82,8 кв.м по АДРЕСА_1 на даний час знаходиться в аварійному стані і не придатний до експлуатації про що 22.03.2021 року комісією у складі: ОСОБА_1 (власник приміщень), ОСОБА_3 (представник ТОВ «Друкарські форми» орендаря частини об`єкту нерухомості загальною площею 653,2 кв.м по АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (представник ТОВ «Астелнет» орендаря частини об`єкту нерухомості загальною площею 653,2 кв.м по АДРЕСА_1 ) складений акт обстеження технічного стану, яким встановлено, що будинок не придатний для проживання, у зв`язку із аварійним станом. Щодо посилання відповідача на ЗУ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби COVID-19)" від 13.05.2021р. №591, як на підставу порушення контролюючим органом встановленого ПК України строку розгляду скарги платника податків є помилковим, тому що цей закон був прийнятий з метою продовжити дію податкових пільг та спрощень адміністративних процедур для підприємств і підприємців на період здійснення обмежувальних карантинних заходів і направлений на захист бізнесу від негативних наслідків, у зв`язку з COVID-19. Про відкладення обов`язків контролюючого органу в Законі №591 не йдеться, адже діяльність відповідача - це податкове адміністрування, моніторинг, сервісні послуги що є похідною діяльністю від ведення бізнесу, яка повинна бути направлена на його обслуговування. Закон №591 лише тимчасово, на період до 31.05.2020 (включно), зупинив перебіг строків, встановлених ст.56 ПК України (в частині процедури адміністративного оскарження), щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування ПДВ та/або з від`ємного значення з ПДВ), що надійшли/надійдуть до 31.05.2020 та які не розглянуті станом на 18.03.2020.
12.05.2021 року на адресу суду надійшли від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області заперечення на відповідь на відзив, згідно яких, контролюючий орган просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Повторно звертає увагу суду, що застосування податкової преференції передбаченої абз. «г» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ можливо лише в разі, якщо дана житлова нерухомість визнана рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади непридатною для проживання. Натомість, позивачем на підтвердження аварійного стану об`єкту нерухомості загальною площею 82,8 кв.м за адресою АДРЕСА_1 надано: заяву від 25.03.2021р. та акт обстеження технічного стану житлового будинку АДРЕСА_1 (літ.А-1, А1-1, житловою площею 59,4 кв.м, загальною 82,8 кв.м) від 22.03.2021. Означені документи видано після формування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (10.11.2020) та вони не стосуються оподаткованих періодів - 2017-2019 роки та не є належною підставою для звільнення об`єкта житлової нерухомості від оподаткування, оскільки таким документом згідно абз. «ґ» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 є рішення органу місцевого самоврядування про визнання житлової нерухомості непридатною для проживання. Отже, житловий будинок загальною площею 82.8 кв.м, не визнавався таким, що непридатний для проживання, у зв`язку з чим, останній є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2017-2019 роках. Додатково зазначає, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оподатковувані об`єкти нерухомості - житловий будинок загальною площею 82,8 кв.м та будівля житлово-комерційного призначення загальною площею 653,2 кв.м - перебувають у приватній власності ОСОБА_1 , при цьому, дані державного реєстру не містять вказівки про спільну сумісну власність з чоловіком позивача. Таким чином, визначення ОСОБА_1 як єдиного платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вказаними об`єктами нерухомості є законним та обґрунтованим. З огляду на викладене, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Стосовно заміни відповідача - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби", територіальні органи Державної податкової служби як юридичні особи публічного права ліквідовано, їх права та обов`язки перейшли до Державної податкової служби та її територіальних органів у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Наказом ДПС України від 30.09.2020 №529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
У свою чергу, відповідно до наказу Державної податкової служби України №755 від 24.12.2020, з 01.01.2021 розпочато здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС України №529 від 30.09.2020, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що є підстави для заміни відповідача - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а тому, у відповідності до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд допускає заміну відповідача у справі на правонаступника - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України (код ЄДРПОУ ВП: 44118658).
По суті позовних вимог, суд зазначає наступне.
Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20); іншими видами: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (код КВЕД 46.19): виробництво інших меблів (код КВЕД 31.09), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 06.04.2009 року №775 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.04.2009 року серії НОМЕР_1 від 10.04.2009, відповідно до якого ОСОБА_1 на праві приватної власності належать домоволодіння (частка власності 83/100) за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових будинків з госппобудовами. На 83/100 частини домоволодіння приходиться: житловий будинок літ. А-1. А'-1, житловою площею 59,4 кв.м, загальною площею 82,8 кв.м, будівля житлово-комерційного призначення літ. Р-3, р-1, загальною площею 653,2 кв.м, огорожа №1.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 29.10.2020 року, ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з чотирьох житлових будинків з госппобудовами. На 83/100 частини домоволодіння: житловий будинок літ. А-1. А'-1, житловою площею 59,4 кв.м, загальною площею 82,8 кв.м, будівля житлово-комерційного призначення літ. Р-3, р-1, загальною площею 653,2 кв.м, огорожа №1.
Згідно поданого позивачем на адресу податкового органу в електронній формі повідомлення про об`єкти оподаткування від 23.12.2011 року (форма 20-ОПП), об`єкт оподаткування виставочний зал, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 експлуатується, тип об`єкта оподаткування визначено 151; об`єкт оподаткування офіс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 експлуатується, тип об`єкта оподаткування визначено 378.
Отже, за період з 2017-2019 роки позивач мала сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Вказані податкові повідомлення - рішення позивачем отримані особисто 20.11.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).
Не погоджуючись із визначеною сумою податкових зобов`язань, позивач 03.12.2020 року оскаржила спірні податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 29.01.2021 року №434/М/99-00/06/01/04/09 податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10.11.2020 року №0-0420, №0-0420 залишено без змін, а скаргу фізичної особи-платника податку ОСОБА_1 без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (далі - ПК України) податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Відповідно до статті 14 ПК України:

грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (пп.14.1.39 п.14.1);

житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень («а» пп.14.1.129.1 п.14.1);

податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (пп.14.1.156 п.14.1).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено положеннями статті 266 ПК України.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України).

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

За змістом пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 вказаної статті ПК України визначено, що базою оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Приписами п.266.4 ст.266 ПК України визначено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема, згідно з пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування. Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України).

При цьому, відповідно до пп.266.4.3 п.266.4 ст.266 ПК України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:

об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту;

об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України).

З системного аналізу наведених норм судом зроблено висновок про те, що пільга зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у силу пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, полягає у зменшенні бази оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, зокрема, на 120 кв. метрів для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості. Разом з тим, вказана пільга не підлягає застосуванню у разі коли площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту, тобто перевищує 600 кв. м (120 кв. м х 5) та у разі використання об`єкта/об`єктів оподаткування, їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача, судом встановлено, що станом на 29.10.2020 року, ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з чотирьох житлових будинків з госппобудовами. На 83/100 частини домоволодіння: житловий будинок літ. А-1. А'-1, житловою площею 59,4 кв.м, загальною площею 82,8 кв.м, будівля житлово-комерційного призначення літ. Р-3, р-1, загальною площею 653,2 кв.м, огорожа №1. Загальною площею (82,8 кв.м + 653,2 кв.м) = 736 кв.м, яка перевищує 600 кв. метра (120 кв. метра х5).

Крім того, у відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, зокрема інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець 31.07.2007 року про що внесений запис 0000635. Основним видом діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20). Провадження підприємницької діяльності також підтверджується поданим позивачем на адресу податкового органу в електронній формі повідомлення про об`єкти оподаткування від 23.12.2011 року (форма 20-ОПП), оскільки повідомлення за формою №20-ОПП мають подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи-підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування. Отже, ОСОБА_1 об`єкт/об`єкти оподаткування (будинок, домоволодіння) використовуються з метою одержання доходів (здаються в оренду, використовуються у підприємницькій діяльності).

Відтак, враховуючи загальну площу об`єкта (кв. метрів) та з огляду на те, що об`єкт/об`єкти (будинок, домоволодіння) використовуються з метою одержання доходів, пільга зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначена пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, у межах спірних правовідносин застосуванню не підлягає, згідно з пп.266.4.3 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України.

У той же час, відповідно до п.8.1 ст.8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, який включає податок на майно (пп.10.1.1).

Відповідно до статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з Податковим кодексом України, є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України встановлює тільки перелік дозволених до впровадження місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв, - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п.8.3 ст.8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п.4.4 ст.4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу, Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, у тому числі і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

У силу п.12.3 ст.12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Так, рішенням Дніпровської міської ради від 13.07.2016 №7/11 встановлено ставку податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на 01.08.2016 року.

Рішенням Дніпровської міської ради від 15.02.2017 №12/18 було встановлено ставку податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на 01.03.2017 року.

Рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 №12/27 було встановлено ставку податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на 01.01.2018 року.

Розрахунок податку за 2017 рік:

- за податковий період січень-лютий 2017 року для розрахунку застосовувалися ставки, визначені у рішенні Дніпропетровської міської ради №7/11 від 13.07.2016 року з понижувальним коефіцієнтом 0,5 (2%*0,5*3200,00 грн. = 32 грн./кв.м);

- за період березень-грудень застосовувалися ставки, визначені у рішенні Дніпропетровської міської ради №12/18 від 15.02.2017 року (1,5%*3200,00 грн. = 48 грн./кв.м).

Розрахунок податку за 2018 рік:

- за податковий період січеньгрудень 2018 року для розрахунку застосовувалися ставки, визначені у рішенні Дніпровської міської ради 06.12.2017 року №12/27 (1,5%*3723,00 грн. = 55,85 грн./кв.м).

Розрахунок податку за 2019 рік:

- за податковий період січеньгрудень 2019 року для розрахунку застосовувалися ставки, визначені у рішенні Дніпровської міської ради 06.12.2017 року №12/27 (1,5%*4173,00 грн. = 62,595 грн./кв.м);

Таким чином, позивач повинна сплачувати податок на нерухоме майно виходячи зі ставки податку за 2017 в розмірі 32 грн./кв.м (січень лютий) та 48 грн./кв.м (березень грудень), за 2018 рік в розмірі 55,85 грн./кв.м, за 2019 рік в розмірі 62,595 грн./кв.м.

Відповідно до розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по типу (майна) об`єкта оподаткування, які належать ОСОБА_1 :

на 2017 рік річна сума податку складає 3753,60 грн.

- будинок (період січень лютий) (82,8*32/12*2) = 441,60 грн.,

- будинок (період березень грудень) - (82,8*48/12*10) = 3312,00 грн.;

на 2018 рік річна сума податку складає 4624,38 грн.

- будинок (період січень грудень) (82,8*55,85) = 4624,38 грн.;

на 2019 рік річна сума податку складає 5182,87 грн.

- будинок (період січень грудень) (82,8*62,595) = 5182,87 грн.

Отже, позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно (будинок), відмінне від земельної ділянки за податковий період 2017, 2018, 2019 рік необхідно сплати у сумі 13 560,85 грн.

Відповідно до розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по типу (майна) об`єкта оподаткування, які належать ОСОБА_1 :

на 2017 рік річна сума податку складає 29611,73 грн.

- домоволодіння (період січень лютий) (653,2*32/12*2) = 3483,73 грн.,

- домоволодіння (період березень грудень) - (653,2*48/12*10) = 26128,00 грн.;

на 2018 рік річна сума податку складає 36481,22 грн.

- домоволодіння (період січень грудень) (653,2*55,85) = 36481,22 грн.;

на 2019 рік річна сума податку складає 65887,05 грн.

- домоволодіння (період січень грудень) (653,2*62,595) = 40 887,05 грн.

При цьому слід зазначити, що відповідно до пп.266.7.1-1 п.266.6 ст.266 ПК України за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Судом встановлено, що загальна площа домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 перевищує 500 кв. метрів, тому контролюючим органом правомірно збільшено суму податку за об`єкт житлової нерухомості у розмірі 25000 гривень. Тобто, на 2019 рік річна сума податку складає (653,2*62,595) = 40 887,05 грн. + 25000 грн. = 65887,05 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, судом встановлено, що контролюючим органом у винесених податкових повідомленнях-рішеннях від 10.11.2020 року №0-0420, №0-0420 правильно визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за податковий період 2017, 2018, 2019 рік у сумі 13 560,85 грн. та у сумі 131 980,00 грн.

Таким чином, під час судового розгляду справи доводи позивача про те, що контролюючим органом помилково застосовану підвищену ставку податку не знайшли свого підтвердження.

При цьому, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування спірних податкових повідомлень-рішень від 10.11.2020 року №0-0420, №0-0420 повністю з підстав його оскарження позивачем в адміністративному порядку до ДПС України та не отримання у визначений законодавством строк рішення вказаного контролюючого органу у відповідь на таку скаргу, оскільки Законом України від 13.05.2020 року №591 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (редакція якого діє з 29.05.2020) внесено зміни до пункту 52-8 підрозділу 10 Розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, відповідно до якого тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу.

З першого календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), перебіг строків, які зупинялися відповідно до цього пункту, продовжується з урахуванням часу, що минув до такого зупинення".

Також, суд вказує, що п.4.3 ст.4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Як встановлено судом, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені та надіслані (вручені) позивачу після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), тобто вже після встановленого Податковим кодексом України строку, протягом якого надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом податкові повідомлення-рішення, що є порушенням вимог податкового законодавства України.

При цьому, процедури поновлення цього строку діюче законодавство не передбачає, оскільки він є присічним. Значення такого строку полягає у тому, щоб припинити дію за певних обставин. Присічні строки - це не звичайні строки здійснення суб`єктивних прав, а особливі строки, зі спливом яких присікається існування суб`єктивного права.

Проте, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017 року було доповнено п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України пп.266.10.3, відповідно до якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п.102.1 ст.102 цього Кодексу.

Так, згідно з п.102.1 ст.102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Норма, встановлена пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України набула чинності з 01.01.2018 року.

Так, статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9.02.1999 року №1/99-рп, ч.1 ст.58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно правила «закон зворотної сили не має», дія закону чи іншого нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акту, а також необхідною умовою довіри до держави і права.

Оскільки, приписи пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України набули чинності з 01.01.2018 року, тому вказана норма може бути застосовано до правовідносин, що виникли на момент її дії.

Отже, спірні податкові повідомлення-рішення за податковий період 2017-2019 роки, з урахуванням приписів п.102.1 ст.102 ПК України, прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим останні є законними та такими, що не підлягають скасуванню з цих підстав.

Твердження позивача, що нерухоме майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а саме ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_2 , з яким позивач перебуває у шлюбі з 12.08.1961 року, що також, на думку позивача, впливає на розмір податкового зобов`язання, оскільки сума податку має розраховуватися з частки, що належить кожному з подружжя, а не з розміру усієї площі вказаного будинку, суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Згідно з положеннями «б» пп.266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України, якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Всі документи, якими встановлено та оформлено право власності на нерухоме майно містять інформацію, що нерухоме майно повністю належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Інформація, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, у правовстановлюючих документах та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

З огляду на юрисдикцію адміністративного суду, визначену частиною першою статті 19 КАС України, адміністративний суд не повноважений вирішувати приватно-правові спори, у тому числі й щодо встановлення права власності особи (осіб) на майно, здійснювати розподіл такого майна. Такі справи вирішуються в порядку цивільного судочинства.

У свою чергу, позивачем суду не надано рішення суду у цивільній справі, яким встановлено право спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з чотирьох житлових будинків з госппобудовами. На 83/100 частини домоволодіння: житловий будинок літ. А-1. А'-1, житловою площею 59,4 кв.м, загальною площею 82,8 кв.м, будівля житлово-комерційного призначення літ. Р-3, р-1, загальною площею 653,2 кв.м, огорожа №1, а також його поділ в натурі.

Також, суд вважає за доцільним вказати, що згідно з пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відтак, позивача не було позбавлено можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованих об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості для вірного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування вірних коефіцієнтів для обчислення такого податку. Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вчинялися дії щодо звірки даних для обчислення податку відповідно до податкового законодавства.

Щодо посилань позивача на те, що відповідно до акту обстеження технічного стану житлового будинку АДРЕСА_1 (літА-1, А1-1, житловою площею 59,4 кв.м, загальною площею 82,8 кв.м від 22.03.2021 року, вказаний будинок знаходиться в аварійному стані і непридатним для експлуатації, в тому числі і наданий час, а тому згідно з пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування, суд зазначає наступне.

Як передбачено «ґ» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Разом з тим, слід зазначити, що позивачем визнано факт відсутності такого рішення органу місцевого самоврядування так вказано про те, що лише 25.03.2021 року вона звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про підтвердження аварійного стану будинку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що такі дії проведені позивачем лише в 2021 році, а податковий період відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за цим об`єктом оподаткування, як вже відмічалось судом, - 2017-2019 роки. Відтак, відсутність відповідного рішення місцевої ради про непридатність житлової нерухомості для проживання (експлуатації) не виключає зазначений будинок з переліку об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та не звільняє від обов`язку позивача сплачувати такий податок.

Таким чином, під час судового розгляду справи встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 10.11.2020 року №0-0420 на суму 131 980,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 10.11.2020 року №0-0420 на суму 13 560,85 грн. прийнято Головним управління ДПС у Дніпропетровській області на законних підставах та у відповідності до положень передбачених ПК України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 вказаного Кодексу).

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України (вул.Сімферопольська, буд.17-А, м.Дніпро, 49005, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) про визнання скарги задовільною, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у порядку та в строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева