Справа № 160/9526/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року Справа № 160/9526/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом Малого приватного підприємства «Ларго» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
14.06.2021 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Малого приватного підприємства «Ларго» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.6 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Головним державним ревізором-інспектором Криворізького північного відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Лубковською Л.Є. було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Малого приватного підприємства «Ларго» на підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11.02.2021р. № 678-п та направлення від 11.02.2021р. № 671, виданого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області внаслідок отримання повідомлення про порушення валютного законодавства від ПАТ КБ «Приватбанк».
В Акті № 844/04-36-07-23-07/20193053 від 10.03.2021 року викладено наступні порушення, що було виявлено в ході перевірки:
-п. 3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 26.06.2018р. № 2473-VII при виконанні імпортного контракту від 16.06.2018р. № 01-16/01/18 укладеного з компанією PARVLAEV OU ( Естонія), в частині несвоєчасного одержання( неодержання) валютних цінностей у сумі 1096,02 Євро, за що на підставі п. 5ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018р. №2473-VII «Ларго» нараховується пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.
Посадові особи Малого приватного підприємства «Ларго» відмовились від підписання та отримання складеного акту, про що головним державним ревізором-інспектором Криворізького північного відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Лубковською Л.Є. складено відповідний акт.
31.03.2021року Малим приватним підприємством «Ларго» до контролюючого органу надіслано заперечення до акту перевірки за вих. №20.
В ході адміністративного оскарження Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області надіслано лист про результати розгляду заперечень № 027353 від 15.04.2021року. Листом повідомлено про правомірність та повноту акту перевірки від 10.03.2021р. № 844/04-36-07-23-07/20193053.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України, (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до роз`яснення Національного банку України Департаменту бухгалтерського обліку № 12-111/1336 від 05.11.1998 року "Про застосування рахунку № 3720 "Кредитові суми до з`ясування" за валютними розрахунками з іноземними банками, зараховані на рахунок №3720 кошти зараховуються за призначенням або повертаються тільки після отримання відповіді на запит від банку платника.
Обмеження за строками розрахунків при імпорту товарів/послуг встановлені статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (далі - Закон 185), згідно з якою імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу - або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.
Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Відповідно до п. 3 Постанови КМУ від 5 грудня 2007 р. № 1392 імпортна операція резидента без увезення товару на територію України вважається завершеною за наявності однієї з таких умов: зарахування виручки, одержаної від нерезидента, на рахунок резидента в уповноваженому банку в разі продажу нерезиденту товару за межами України.
Наведена норма встановлює обов`язок зарахування валютної виручки на валютні рахунки резидентів в уповноважених банках, не розмежовуючи їх при цьому на розподільчі чи поточні.
Відповідно до ст. 4 Закону № 185 порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 185 та пункту 21 розділу II «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. №5 - далі - Положення №5 (Положення №5 набрало чинності з дня введення в дію Закону №2473 - 07.02.2019 р., та є чинним на момент подання заяви), з 07.02.2019 р. граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до пункту 5.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, кошти, перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами), зараховуються на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб - резидентів через розподільні рахунки.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на розподільчий рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, в тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі №808/502/17, в якій зазначено, що датою виконання вимог статті 1 Закону № 185/94-ВР є дата зарахування коштів на розподільчі рахунки позивача в уповноваженому банку.
Відповідно до укладеного контракту № 01-16/01/18 від 16 січня 2018 року між Малим приватним підприємством «Ларго» в особі директора Романа Папуча, що діє на основі уставу з однієї сторони, та компанії PARVLAEV OU сторони заключили угоду, що продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується придбати та оплатити Гази вуглеводневі зріджені. Поставка товару здійснюється в період з січня 2018р. по грудень 2018р. включно.
Пунктом 4.1 контракту передбачено, що покупець проводить передплату в розмірі 100% вартості товару, якщо інше не було передбачено в додаткових угодах до цього контракту, на суму узгодженої у відповідній додатковій угоді об`єму товару банківським переказом в Євро на рахунок продавця згідно з висунутим рахунком( інвойсом) на оплату, без будь-яких утримань, на протязі 5 ( п`яти) банківських днів з дати виставлення инвойса/рахунку на товар. Оригінал такого рахунку( інвойсу) продавець надає покупцю на протязі 2 тижнів з дати його виставлення поштою або курьерською службою.
Пункт 4.3 контракту встановлює, що остаточний розрахунок за фактично поставлений товар покупець проводить на протязі 5 банківських днів від дати надання продавцем остаточного рахунку(інвойсу), в якому буде вказано точну вагу відвантаженого товару, що визначений у відповідності до п. 1.6., або п. 2.3 цього контракту. В остаточному розрахунку( інвойсі) продавця має бути зарахована сума платежу, що було сплачено покупцем за контрактом.
Пунктом 4.4 контракту передбачено, що за письмовою вимогою покупця, на протязі 5 банківських днів від дати його пред`явлення, продавець зобов`язується повернути надміру перераховані грошові кошти. По узгодженню сторін, надміру сплачені кошти можуть бути зараховані в рахунок майбутніх платежів покупця за цим контрактом.
В акті, що складено за результатами проведення позапланової документальної виїзної перевірки від 10.03.2021р. № 844/04-36-07-23-07/20193053 окрім контракту №01-16/01/18 досліджено також додаткову угоду № 10 від 18.09.2018року до контракту № 01-16/01/18 від 16.01.2018р.
Також відображено у акті № 844/04-36-07-23-07/20193053 перерахування грошових коштів на виконання умов договору. Так, відповідно до умов контракту від 16.01.2018 №01-16/01/18 МПП «Ларго» перераховано грошові кошти на адресу Компанії PARVLAEV OU (Естонія):
Відповідно до умов контракту від 16.01.2018 №01-16/01/18 МПП «Ларго» перераховано грошові кошти на адресу Компанії PARVLAEV OU (Естонія):
З урахуванням зазначеного, на думку суду, відповідач за результатами перевірки дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог п. 3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 26.06.2018р. № 2473-VII внаслідок недотримання термінів надходження валютної виручки за контрактом від 16.01.2018 року № 01-16/01/18 за період з 07.12.2019 року по 11.12.2019 року (5 днів) в сумі 1096,02 Євро.
Крім того, позивач зазначає, що відповідачем було неправомірно нараховано пеню, оскільки відповідно до абз.2 ч.1 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020, за порушення податкового законодавства, що були вчинені протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються та протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
З даного приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами та доповненнями), на всій території України з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. встановлено карантин.
Згідно з положенням абз.2 ч.1 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 (зі змінами та доповненнями, далі - Закон України № 533-IX), підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктами 52-1-52-5 такого змісту:
За порушення податкового законодавства, вчинених протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:
- порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;
- відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;
- порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах, що застосовуються на загальних підставах;
- порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.
Протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Зі змісту вказаного розрахунку вбачається, що Відповідачем, до періоду прострочення, було включено період з 07.12.2019р. по 11.12.2019р. та відповідно, нараховано пеню на суму заборгованості в розмірі 565,37грн., включно із зазначеним проміжком часу.
За таких обставин, суд не погоджується з доводами позивача про неправомірність включення відповідачем до періоду прострочення, періоду з 07.12.2019р. по 11.12.2019, оскільки порушення валютного законодавства було допущено підприємством до оголошення карантину, а тому така нарахована пеня не підлягає списанню.
Проте, дія закону обмежується часом та не діє на минулі періоди нівелюючи порушення, що було вчинено до оголошення дії карантину.
Суд звертає увагу, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими у вказаній статті критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Малого приватного підприємства «Ларго» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук