Справа № 640/30217/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Київ з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просило суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09 листопада 2020 року ВП № 63162247 про накладення на Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.06.2021.

Колегія суддів вирішила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, відповідно до положень ч. 2 ст. 309 КАС України.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову від 05.10.2020 ВП № 63162247 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2020 № 826/7160/16, відповідно до якого Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (код ЄДР 37993783; адреса: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-а) зобов`язано виконати виконавчий лист Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 у судовій справі № 810/3396/13-а про стягнення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерформ» (код ЄДР 24593200; адреса: 08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 125) витрат на проведення судової експертизи у розмірі 46809,00 грн.

У подальшому, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову від 09.11.2020 ВП № 63162247 про накладення штрафу на Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві за невиконання рішення без поважних причин в розмірі 5100 грн, надано 10 робочих днів для повторного виконання рішення боржником та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення без поважних причин.

Не погоджуючись з прийнятою відповідачем постановою про накладення штрафу у виконавчому провадженні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у державного виконавця були всі підстави для застосування до позивача штрафу за невиконання боржником виконавчого листа № 826/7160/16 виданого 20.01.2020.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, адже механізм стягнення з Державного бюджету України коштів, які до бюджету не надходили, відсутній; виконання виконавчого листа залежить від надання стягувачем оригіналу виконавчого листа № 810/3396/13-а у відповідності до вимог п. 6 Порядку № 845; неможливість Головним Управлінням вчинити більш широкий обсяг дій, направлених на виконання судового рішення з незалежних від нього причин, не є підставою для винесення постанови про накладення штрафу.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до норм ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята).

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з приписами ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами (частина перша). Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина друга).

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження, є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки, інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», в разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша). У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строку рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову від 05.10.2020 ВП № 63162247 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2020 № 826/7160/16, відповідно до якого Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (код ЄДР 37993783; адреса: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-а) зобов`язано виконати виконавчий лист Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 у судовій справі № 810/3396/13-а про стягнення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерформ» (код ЄДР 24593200; адреса: 08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 125) витрат на проведення судової експертизи у розмірі 46809,00 грн.

Позивач зазначав, що виконання рішення суду залежить від надання товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерформ» оригіналу виконавчого листа № 810/3396/13-а у відповідності до вимог пункту 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників №845 (далі-Порядок №845), однак, пунктом 6 Порядку № 845, передбачено, що для виконання судового рішення про стягнення коштів із державного органу, установи, організації стягувач, крім заяви та оригіналу виконавчого документа, подає судові рішення про стягнення коштів, а також інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню судового рішення про стягнення коштів.

Водночас, орган Казначейства відповідно до пункту 5 Порядку № 845, під час виконання виконавчих документів наділений повноваженнями безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; вимагати від боржників ужиття заходів до виконання виконавчих документів.

Тобто, посилання апелянта на те, що управління не могло виконати рішення суду з поважних причин, а саме ненадання саме стягувачем оригіналу виконавчого листа у судовій справі № 810/3396/13-а не можуть братись судом до уваги, адже на виконанні у відповідача у вказаному виконавчому провадженні перебуває виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/7160/16 виданий 20.01.2020 про зобов`язання виконати виконавчий лист Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 у судовій справі № 810/3396/13-а. (а.с. 8) Тобто, з наведеного слідує, що у межах розгляду справи № 826/7160/16 судом вже надавалась оцінка обставинам невиконання органом казначейства виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2014 у судовій справі № 810/3396/13-а (а.с. 11-14), а тому, позивач мав добровільно виконати резолютивну частину рішення від 15.01.2018 та виконати виконавчий лист у судовій справі № 810/3396/13-а.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили та містить прямі приписи зобов`язального характеру, однак, суб`єктом владних повноважень було прийнято протилежне за змістом рішення.

Посилання апелянта на неотримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2020 ВП № 63162247 не є визначальним, адже, по перше, позивачу було відомо про рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2018 у справі № 826/7160/16 (позивач був відповідачем у зазначеній справі та подавав свої заперечення), по друге, під час розгляду апеляційної скарги, сторона апелянта підтвердила суду факт отримання Управлінням постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, проте і наразі відомостей про її виконання колегії суддів не надано, про такі обставини не повідомлено.

Тобто, у державного виконавця були всі підстави для застосування до позивача штрафу за невиконання боржником виконавчого листа № 826/7160/16 виданого 20.01.2020, а всі інші посилання сторони позивача не спростовують необхідність виконання судового рішення, що набрало законної сили, та стосуються намагання вдатись до переоцінки обставин, по яким вже було прийнято рішення виконати виконавчий лист у справі № 810/3396/13-а.

Крім того, колегією суддів не приймається до уваги надана представником апелянта у судовому засіданні практика Верховного Суду (постанова від 20.05.2021 у справі № 420/5465/18), адже правовідносини, суб`єктний склад учасників справи та обставини справ у наведеній та цій справах не є тотожними.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко