Справа № 580/169/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/169/21 Головуючий у 1-й інстанції: Кульчицький С.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, як судді Драбівського районного суду Черкаської області;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік у розмірі посадового окладу судді Драбівського районного суду Черкаської області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що до призначення суддею Драбівського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 з 24.09.2019 по 25.06.2020 працювала на посаді помічника судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Указом Президента України «Про призначення суддів» № 243/2020 від 22.06.2020 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Драбівського районного суду Черкаської області безстроково.

Наказом в.о. голови Драбівського районного суду Черкаської області № 30-ОС від 26.06.2020 позивача зараховано до штату Драбівського районного суду Черкаської області.

Наказом в.о. голови Драбівського районного суду Черкаської області № 39-ОС від 29.07.2020 позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу за наявності стажу роботи більше 5 років, починаючи з 29.07.2020.

Наказом голови Драбівського районного суду Черкаської області від 03.11.2020 № 41-В позивачу надано частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю один робочий день 16.11.2020 із виплатою допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області від 13.11.2020 за вих. № 04-1825/20 повідомлено про неможливість виконання наказу голови Драбівського районного суду Черкаської області від 03.11.2020 № 41-В у зв`язку із тим, що допомога на оздоровлення за 2020 рік позивачу виплачена, як помічнику судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

26.11.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якому просила виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік, як судді Драбівського районного суду Черкаської області.

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області від 30.12.2020 за вих. № 2254/20 даний наказ голови суду залишений в управлінні без виконання з посиланням на факт отримання позивачем матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, як помічником судді.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати допомоги на оздоровлення за 2020 рік протиправними, позивач звернулась з вказаним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач набула право на виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що працівник може скористатися правом на отримання допомоги на оздоровлення лише один раз на рік не залежно від того, чи змінив такий працівник місце роботи. При цьому, оскільки допомога на оздоровлення за 2020 рік позивачу виплачена, як помічнику судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, то підстав для виплати такої допомоги, як судді Драбівського районного суду Черкаської області, немає.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про відпустки» щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 11.03.2020 № 4-р/2020, зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Отже, виплата матеріальної допомоги для оздоровлення під час щорічної відпустки є соціальною гарантією судді, закріпленою на законодавчому рівні спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, єдиною необхідною умовою для виплати судді допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який є спеціальним нормативно-правовим актом, є надання судді щорічної оплачуваної відпустки. Закон не містить будь-яких виключень з цього правила.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу, яка працювала на посаді помічника судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у 2020 році, було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення, що підтверджується наказом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.05.2020 № 33 ОС та розрахунковим листом за травень 2020 року.

Згідно статті 92 Закону України «Про державну службу» посада помічника судді належить до посад патронатної служби.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріальна допомога для оздоровлення, виплата якої передбачена пунктом 4 Умов оплати праці працівників патронатних служб у державних органах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1112, є гарантованою виплатою працівникові патронатної служби, тобто особі з іншим статусом, аніж суддя, що виплачується в порядку та у розмірі, встановленому вказано постановою Кабінету Міністрів України, сфера дії якої не поширюється на суддів, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частини четвертої статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Частиною першою статті 48 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Таким чином, при затвердженні кошторису враховується виплата допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки судді на відповідний рік відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що вірно було встановлено судом першої інстанції.

За наведених обставин справи та враховуючи, що суддя Драбівського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 набула право на виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.