Справа № 620/1715/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1715/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.12.2020 №53-2/VIII про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,00 га, у її власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Височанської сільської ради (Головеньківський старостинський округ), яка знаходиться біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області;

- зобов`язати відповідача на найближчій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,00 га, у її власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Височанської сільської ради (Головеньківський старостинський округ), яка знаходиться біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення відповідача про відмову в затвердженні поданого нею проекту землеустрою є протиправним та прийнятим не у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем було надано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, тобто прив`язки її до населеного пункту с. Головеньки, та проект землеустрою також був розроблений з прив`язкою до даного населеного пункту, земельна ділянка міститься в одному земельному масиві, як на схемі доданої до заяви, так і на схемі проекту землеустрою.

На думку апелянта, етап перевірки на відповідність проекту землеустрою вимогам закону відбувається під час виготовлення самого проекту, а не під час його затвердження, так як статті 186-1 Земельного кодексу України не встановлює особливостей погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що існує певна невідповідність місцезнаходження земельної ділянки на схемі, яка знаходиться в проекті землеустрою, оскільки весь проект землеустрою, виготовлений відносно іншої земельної ділянки, ніж тієї, що знаходиться на схемі розміщення земельної ділянки, доданої до заяви на отримання дозволу, що дає можливість ідентифікувати ці земельні ділянки як два різні об`єкти.

20 липня 2021 року від позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з неможливістю прибуття за станом здоров`я, а представник не може з`явитись у зв`язку з представництвом інтересів у інших справах.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що доказів щодо неможливості прибуття позивача або його представника до суду надано не було.

Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2019 позивач звернулась до Височанської сільради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель запасу комунальної власності, яка знаходиться біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області.

У подальшому, відповідно до положень статті 123 Земельного кодексу України, позивачем було замовлено виготовлення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки.

Як наслідок, 14.04.2020 позивач подала до Височанської сільради заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель запасу комунальної власності, яка розташована біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області.

Однак, рішенням Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 07.12.2020 №47-2/VIII позивачу відмовлено в затвердженні поданого проекту землеустрою, у зв`язку із його невідповідністю вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до сільської ради позивач зверталася зі схемою розміщення на одну земельну ділянку, а ФОП ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо іншої земельної ділянки, та відповідачем у свою чергу не приймалось рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, на яку було виготовлено проект землеустрою, вказане свідчить про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

У силу вимог статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.

У відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята вказаної статті).

Отже, вказаними нормами визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання, зокрема, для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких такі органи приймають рішення про погодження чи відмову в погодженні проекту землеустрою.

При цьому, при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити:

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Таким чином, законодавцем наведено підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

У свою чергу, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (частина восьма статті 118 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації (частина п`ятнадцята статті 186 ЗК України).

Частинами п`ятою та шостою статті 186-1 ЗК України визначено, що органи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У той же час, з аналізу положень абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України вбачається, що зацікавлена особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу протягом одного місяця від дня закінчення місячного строку з часу реєстрації клопотання у відповідному уповноваженому органі. Місячний строк, упродовж якого особа може реалізувати це право, є присічним.

Відтак, нездійснення права замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у цей строк призводить до припинення цього права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а та від 22.10.2020 у справі № 823/105/18.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2019 позивач звернулась до Височанської сільради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2.00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель запасу комунальної власності, яка знаходиться біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області.

У подальшому, 14.04.2020 позивач подала до Височанської сільради заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель запасу комунальної власності, яка розташована біля тракторного стану с. Головеньки Борзнянського району Чернігівської області.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно відмічено, що згідно поданого на затвердження проекту землеустрою, у ньому існує невідповідність меж місцезнаходження земельної ділянки, зображеної на схемі розміщення, поданої до Височанської сільської ради 18.06.2019 разом з заявою на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, та розташуванням земельної ділянки на схемі безпосередньо в проекті землеустрою (а.с. 27-28, 32-34).

Наведені обставини було зазначено і в листі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 30.03.2021 №51.

Тобто, фактично, до сільської ради позивач зверталася зі схемою розміщення на одну земельну ділянку, а ФОП ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо іншої земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про землеустрій» склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Положеннями статті 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок крім іншого включає викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки).

Відповідно до статті 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою зобов`язані дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою. Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Однак, зважаючи на вищевикладені норми, відповідачем не приймалось рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, на яку було виготовлено проект землеустрою.

Відтак, відповідач, при прийнятті оскаржуваного рішення, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, з дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України, правомірно прийнявши рішення про відмову позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Доводи апелянта щодо не врахування судом першої інстанції рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/2979/20 від 02.10.2020 колегія суддів оцінює критично, оскільки вказаним рішенням було зобов`язано на найближчій сесії Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області повторно розглянути проект землеустрою ОСОБА_1 щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Височанської сільської ради (Головеньківський старостинський округ) та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення.

На виконання цього судового рішення відповідачем і було прийнято рішення від 07.12.2020 №47-2/VIII, яким позивачу відмовлено в затвердженні поданого проекту землеустрою, у зв`язку із його невідповідністю вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення у справі №620/2979/20 від 02.10.2020 було виконано, у той же час під час його реалізації вирішувалось питання саме розгляду проекту землеустрою, а не його затвердження, що свідчить про правомірність дій відповідача.

Посилання апелянта на відповідність місця розташування земельної ділянки, яку позивач бажав отримати у власність, тобто прив`язки її до населеного пункту села Головеньки з місцем розташування земельної ділянки, на яку розроблено проект землеустрою, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держземагентства України від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року № 391/17686, межа земельної ділянки - це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово - картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Враховуючи, що позивачем у наданих документах до відповідача під час подання заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та додані відповідні графічні матеріали, у той час як надані документи щодо затвердження проекту землеустрою містять інші графічні матеріали щодо місця розташування земельної ділянки, вказане свідчить про безпідставність таких посилань апелянта.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук