Справа № 640/10495/21
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м. Київ № 640/10495/21

Окружний адміністративний суду міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., представника позивача Шараварової І.С., у відсутність інших учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щоо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, скасування постанови,

установив:

Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_1 , про:

визнання дій державного виконавця Бялого Максима Глібовича, - неправомірними;

скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2021 №64964368 в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 24000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначила про безпідставність стягнення з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження №64964368, оскільки позивачем добровільно вчинено всі можливі дії щодо виконання виконавчого документа у даному виконавчому провадженні. Окрім того, виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2020 у справі № 640/21743/20, щодо якого відкрито виконавче провадження №64964368, має виконуватися відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відтак підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2021 позовну заяву Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано, проте надано до суду матеріали виконавчого провадження №64964368.

Третя особа в письмових поясненнях просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість. Окрім того, третя особа вказала, що на даний час рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2020 у справі №640/21743/20 залишається не виконаним позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання учасники справи не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Отже суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2020 у справі №640/21743/20, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дії, нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, а саме, щорічної разової грошової допомоги до 05.05.2020, як особі з інвалідністю 2 групи у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком задоволено повністю.

04.03.2021 у справі №640/21743/20 видано виконавчий лист.

На підставі заяви третьої особи та вищевказаного виконавчого листа постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого Максима Глібовича від 31.03.2021 відкрито виконавче провадження № 64964368, пунктом 3 якої передбачено стягнення з боржника (Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) виконавчого збору у сумі 24000,00 грн.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №64964368, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" надано визначення поняття "виконавчий збір" та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.

Так, згідно зі статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році мінімальна заробітна плата з 01.01.2021 складає 6000,00 гривень.

Таким чином, державний виконавець на підставі поданого належним чином виконавчого документа, зокрема, виконавчого листа, зобов`язаний розпочати його примусове виконання. У випадку примусового виконання рішення немайнового характеру, державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення з боржника (юридичної особи) виконавчого збору у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати. Законом також чітко передбачено, у яких випадках виконавчий збір не стягується, а також визначено перелік рішень, які є рішеннями немайнового характеру, та регламентовано порядок їх виконання.

Так, частиною сьомою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Тобто, системний аналіз вказаних норм в аспекті спірних правовідносин свідчить про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд зазначає, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2020 у справі №640/21743/20 набрало законної сили 16.02.2021 та підлягає обов`язковому виконанню Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Третя особа в поясненнях вказує, що у зв`язку з відмовою добровільно виконати рішення суду, ОСОБА_1 звернувся до органів державної виконавчої служби для примусового виконання такого рішення суду.

Щодо доводів представника позивача про добровільне виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2020 у справі №640/21743/20 до відкриття виконавчого провадження №64964368, то суд зазначає, що вказаним судовим рішенням Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат зобов`язано не тільки нарахувати, а й виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05.05.2020 як особі з інвалідністю 2 групи відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.

Докази виплати третій особі додаткових коштів за вищезазначеним судовим рішення як на момент відкриття №64964368, так і на день постановлення рішення у даній справі позивачем до матеріалів справи не надано.

Також представник позивача стверджує, що судове рішення у справі №640/21743/20 підпадає під дію Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а тому підстави для стягнення судового збору відсутні.

Як зазначено вище, згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Так, згідно з частиною першою статей 1-3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Тобто, необхідною умовою для звільнення від сплати виконавчого збору є виконання рішення за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а саме: бюджетною програмою КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою".

Разом з тим, предметом спору у справі №640/21743/20 було, зокрема, зобов`язання нарахувати та виплати кошти (щорічну допомогу), а не стягнення таких коштів. Відповідно, в матеріалах даної справи відсутні докази того, що виплата коштів позивачу за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021 у справі №640/21743/20 здійснюється за бюджетною програмою КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою".

Також варто зазначити, що відповідно до пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2012 №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Тобто, за такою програмою приймаються відповідні виконавчі документи до виконання органами Державного казначейства України, тоді як у даній справі судове рішення виконується органом державної виконавчої служби.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що у постанові про відкритті виконавчого провадження державним виконавцем правомірно вказано, що стягненню з боржника у виконавчому провадженні підлягає виконавчий збір у сумі 24000,00 грн.

Окрім того, суд не вбачає протиправності дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження №64964368 та визначенні у постанові про відкриття вказаного виконавчого провадження суми виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника, оскільки вони обґрунтовані позивачем тими ж доводами, що і власне постанова. Інших обставин протиправності судом не встановлено. Відтак вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, відсутність підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення сплаченого ними судового збору з відповідача відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, а відповідач не поніс витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-248, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, скасування постанови, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (місцезнаходження юридичної особи: проспект Любомира Гузара, будинок 7, місто Київ, 03165, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 22886300).

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження юридичної особи: провулок Музейний, будинок 2-Д, місто Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43315602).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повний текст виготовлено та проголошено в судовому засіданні 22.07.2021.

Суддя О.М. Чудак