Справа № 400/3092/21
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2021 р. № 400/3092/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенка В.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,54056,
про:визнання протиправною та скасування постанови № 232360 від 18.02.21 р.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління Уктрансбезпеки в Миколаївській області з вимогами визнати протиправною та скасувати постанову №232360 від 18.02.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500,00 гривень.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він не є фізичною особою-підприємцем, свою діяльність припинив у 2017 році. Позивач зареєстрований власником транспортних засобів марки MAN, модель TGA 18.440, випуску 2007 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , ВАНТАЖНИЙ-СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки GS, модель О-120-2700 С, випуску 2005 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , напівпричіп Н/ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_4 . У вересні 2020 року позивач передав вказані транспортні засоби у користування громадянину Ш., жодного відношення до їх експлуатації не має. Вважає, що не може нести відповідальність за виявлені контролюючими органами порушення, зазначеними в оскаржуваній постанові, оскільки їх не вчиняв.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що діяв відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті та Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті. Оскільки під час проведення рейдової перевірки було виявлено надання послуг з перевезення без оформлення документів, перелік яких міститься в ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення вагових норм на одиночну вісь від 5% до 10% включно, чим порушено ч. 1 абз. 14 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та нараховано плату за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів у розмірі 102,80 євро.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відкрито провадження у справі №400/3092/21 за цим позовом та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження 08.07.2021.

12.05.2021 від позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача по справі - Управління Уктрансбезпеки в Миколаївській області належним відповідачем - Південним міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки, оскільки відповідно до розділу 2 наказу Держанвої служби з безпеки на транспорті від 09.09.2020 №340 "Про упорядкування структури Укртрансбезпеки" Управління Уктрансбезпеки в Миколаївській області реорганізовано шлхом злиття в Південне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки.

Ухвалою від 08.07.2021 суд замінив первісного відповідача по справі №400/3092/21 - Управління Укртрансбезпеки в Миколаївській області на належного - Південне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки.

Суд розглянув справу 22.07.2021, відповідно до вимог ст. 262 КАС України, без проведення судового засідання, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», Рішення Ради суддів України від 17.03.2020 №19 в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником транспортних засобів марки MAN, модель TGA 18.440, випуску 2007 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , ВАНТАЖНИЙ-СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки GS, модель О-120-2700 С, випуску 2005 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , напівпричіп Н/ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

06.01.2021 посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Одеська область) на а/д М-05 «Київ-Одеса», 452 км+8111 м., був зупинений зазначений автомобіль з причепом, та перевірені на предмет дотримання габаритно-вагових обмежень визначених п.22 Правил дорожнього руху.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю, працівниками Укртрансбезпеки було зафіксовано, перевищення вагових норм на одиночну вісь 11790 кг., при нормативно-допустимій 10000 кг.

За наслідками заходу контролю працівниками Укртрансбезпеки було складено Акт №026154 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Також, на підставі Акту №026154 складено Розрахунок від 06.01.21 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, якими визначено ОСОБА_1 плату у розмірі 102,80 євро.

02.02.2021Південним Міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області направлено запрошення ОСОБА_1 на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 18.02.2021.

19.02.2021 в.о. заступника начальника Укртрансбезпеки у Миколаївській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №232360, якою на ОСОБА_1 за порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» стягнуто штраф в сумі 8500,00 гривень.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.01, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до п.21 Порядку у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача, що у цьому випадку автомобіль марки MAN, модель TGA 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом марки GS, модель О-120-2700 С, реєстраційний номер НОМЕР_4 рухалися з перевищенням граничних габаритно-вагових параметрів, а тому, працівники Укртрансбезпеки мали право заборонити їм подальший рух до внесення плати за проїзд та розвантаження транспортних засобів до нормативно встановлених.

Разом з тим, відповідно до ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», адміністративно-господарські санкції накладаються на перевізника.

Правила дорожнього руху, Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, не визначають поняття перевізника.

Таке визначення міститься лише у ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Але, відповідно до ст.238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, адміністративно-господарські санкції, можуть бути застосовані виключно до суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, фізична особа може бути суб`єктом господарюванням та відповідно суб`єктом накладення адміністративно-господарських санкцій лише у разі реєстрації її відповідно до закону підприємцем.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result), ОСОБА_1 , припинив свій статус фізичної особи-підприємця 06.10.2017.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не був зареєстрований станом на січень-лютий 2021 року підприємцем, а тому не є суб`єктом господарювання, та до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, у тому числі, передбачені ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, під часу руху з перевищенням максимальних вагових нормативів, не ОСОБА_1 здійснював перевезення, а інша особа.

Не зрозуміло чому саме на позивача, який є лише власником автомобільного транспорту, відповідачем покладено відповідальність за порушення габаритно-вагових обмежень.

У законодавстві щодо правопорушень у сфері автомобільного транспорту відсутня презумпція винуватості власника транспортного засобу, як наприклад за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами (ст.14-1 КУАП).

Постанова відповідача №232360 від 18.02.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача є протиправною, оскільки 1) не встановлено, що саме він вчинив правопорушення; 2) він взагалі не можу бути суб`єктом відповідальності за ст.60 Закону, та підлягає скасуванню.

Позов задовольнити у повному обсязі.

Сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 908,00 грн. відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 2400,00 гривень.

На підтвердження понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в розмірі 2400,00 грн. надано: копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №748, копія договору про надання правової допомоги від 29.04.2021,акт наданих послуг від 30.04.2021, квитанція до прибуткового ордеру від 30.04.2021 на суму 2400,00 грн.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

В даному випадку сума витрат на правову допомогу в розмірі 2400,00 грн є цілком розумною, виходячи з предмету розгляду даної справи, а саме визнання протиправним та скасування наказу. Фактичне понесення позивачем суми витрат на правову допомогу підтверджено наявними у справі доказами.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути пропорційним до предмету спору та співмірним до тих витрат, які поніс позивач, в зв`язку з прийняттям відповідачем протиправного рішення.

З урахуванням матеріалів справи, суд дійшов висновку, що сума витрат позивача на правову допомогу в розмірі 2400,00 грн є цілком співмірною та пропорційною предмету розгляду справи.

Таким чином, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2400,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_5 ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,545) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки №232360 від 18.02.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ОСОБА_1 .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , НОМЕР_5 ) судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2400,00 грн (дві тисячі чотириста гривень 00 копійок).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн. (девятсот вісім гривень 00 копійок).

5. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко