Справа № 380/10655/20
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 липня 2021 року
м. Київ
справа № 380/10655/20
адміністративне провадження № К/9901/23513/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Губської О.А., Жука А.В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року
у справі №380/10655/20
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ :
17 листопада 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 червня 2019 року по 21 серпня 2020 року включно;
- зобов`язати нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 червня 2019 року по 21 серпня 2020 року включно.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2021 року позов задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2021 року скасовано та прийнято постанову, якою позовну заяву залишити без розгляду.
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Залишаючи позовну заяву без розгляду суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 17 листопада 2020 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (21 серпня 2020 року).
Як встановлено судом апеляційної інстанції із банківської виписки, що наявна в матеріалах справи 21 серпня 2020 року на рахунок позивача від відповідача надійшли кошти у сумі 37522,44 грн (призначення платежу зарплата, в/ч НОМЕР_1 ). Зі змісту вказаної банківської виписки, судом встановлено, що за період з 01 травня 2019 року по 12 жовтня 2020 року на рахунок позивача лише раз протягом спірного періоду було зараховано таку значну суму коштів. При цьому, позивач , не заперечує того, що про відповідне зарахування коштів та їх призначення йому було відомо станом на день їх надходження.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач з 21 серпня 2020 року по дату звернення до суду з позовом мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії спрямовані на своєчасне звернення в межах місячного строку до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, як і до відповідача з заявою про стягнення відповідних коштів, так і до суду з позовною заявою звернувся після більше, як двох місяців від дня відомих йому обставин про зарахування коштів, які були виплачені на виконання відповідного Рішення суду.
Апеляційний суд зауважив, що пропуск строку передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.
Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.
Також суд зазначив, що відповідно до змісту положень статті 122 КАС особа, яка вважає, що рішенням, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи законні інтереси, повинна подати відповідну позовну заяву у визначений законодавством строк, а у випадку його пропуску з поважних причин в найкоротший час після того, як відпали обставини, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
У позові підстава на яку, позивач посилається для поновлення йому пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, є те, що виплата середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є виплатою, що стосується оплати праці, а тому звернення до суду з цим позовом не обмежується будь-яким строком.
Проте, на переконання апеляційного суду, з огляду на вказані вище норми права наведені обставини не мають відношення до прав або можливостей звернення до суду з даним позовом.
Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і наведені ним у заяві причини для поновлення вказаного пропущеного строку, суд апеляційної інстанції вважає неповажними та приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 КАС.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
В касаційній скарзі скаржник зазначає, що звертаючись до суду з позовом, не міг знати, який строк звернення до суду є вірним, оскільки навіть висновки Верховного Суду, зроблені різними колегіями суперечили одне одному.
В той же час, Верховний Суду звертає увагу, що на даний момент усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір. Так, зокрема у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 460/4872/20, суд проаналізувавши норми трудового законодавства, а також норми спеціального законодавства, зазначив наступне.
З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20.
За такого правового врегулювання, висновок суду апеляційної інстанції щодо обмеження права позивача на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.
У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 17 листопада 2020 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (21 серпня 2020 року).
У позові підстава на яку, позивач посилається для поновлення йому пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, є те, що виплата середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є виплатою, що стосується оплати праці, а тому звернення до суду з цим позовом не обмежується будь-яким строком.
З огляду на вказані вище норми права, є правильним висновок суду апеляційної інстанції, що наведені обставини не мають відношення до прав або можливостей звернення до суду з даним позовом.
Скаржник в касаційній скарзі зазначає, що спір виник в період дії карантинних обмежень, що є передумовою для продовження процесуального строку звернення до суду в період дії таких заходів.
Дійсно, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року», яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу, Кримінального процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України, Господарського кодексу України, Цивільного Кодексу України, Кодекс законів про працю тощо.
Зокрема продовжуються на строк дії карантину строки визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Проте, 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким, серед іншого, внесені зміни до п. 3 розд. VI "Прикінцеві положення" КАС України, та яким, зокрема, встановлено наступне: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розд. VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Таким чином, відповідно до вищезазначених змін, Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року закінчилися 06 серпня 2020 року.
Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Проте, клопотання про поновлення строку має містити обґрунтування того, що скаржник пропустив, встановлений законом строк на звернення до суду, через обмеженнями впровадженими у зв`язку з карантином, такі обґрунтування не мають бути абстрактними та мають містити докази на підтвердження заявленого, а також такі обґрунтування мають бути заявлені в судах попередніх інстанцій.
Отже, аналізуючи рішення суду апеляційної інстанції у справі №380/10655/20, а також вищенаведені правові висновки Верховного Суду, суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі №380/10655/20 відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постановах щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Отже, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до правового висновку Верховного Суду, постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку відсутня а також Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі №380/10655/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій.
Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
СуддіО.В. Калашнікова О.А. Губська А.В. Жук