Справа № 420/6671/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6671/21

Головуючий І інстанції Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту ухвали - 24.04.2021р.) про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у якому просив:

- визнати незаконними дії Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса);

- зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) закрити два виконавчих листа від 05.07.2010р. №2-248/10 на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 05.12.2016р. у справі №520/10954/16-ц, а також рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.11.2018р. у справі № 522/18188/17;

- скасувати арешт та обтяження з усього майна, накладеного у межах виконавчих проваджень №48185088 та №48186012 по виконанню виконавчих листів №2-248/10, виданих 06.10.2010р.;

- зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повернути все вилучене майно.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021р. у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач 05.05.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 26.04.2021р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, позивач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано те, що він вже тривалий час не є «боржником» ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у зв`язку з його одноосібною відмовою від своїх прав та обов`язків, що було однією з підстав для формального повернення виконавчих листів «стягувану».

18.05.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021р. дану апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача - ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходь висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п.1 ч.1 ст.170 КАС України).

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 був відповідачем у «цивільній» справі та «боржником» у виконавчому провадженні з виконання судового рішення у цивільній справі про стягнення заборгованості, то відповідно, дана справа підлягає розгляду виключно в порядку цивільного судочинства.

Так, ч.2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України, «адміністративною справою» вважається переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в т.ч. на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Як передбачено ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття «суб`єкта владних повноважень» міститься у п.7 ч.1 ст.4 КАС України, відповідно до якої «суб`єкт владних повноважень» - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення, повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Положеннями ст.287 КАС України закріплено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч.1 ст.287 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

За слідує зі змісту приписів ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016р. та діє на дату звернення позивача до суду з даним позовом, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у т.ч. постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби стосовно виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача у виконавчому провадженні.

Колегією суддів встановлено, що обставини, якими позивач - ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги у справі, фактично стосуються незавершеного на даний час виконавчого провадження за виконавчими листами №2-248/10, виданих 06.10.2010р. Київським районним судом м.Одеси у цивільній справі, в межах якого, останній являється «боржником», тобто стороною виконавчого провадження.

Предметом оскарження у межах даної адміністративної справи є вимоги про визнання дій незаконними, зобов`язання відповідача закрити два виконавчих листа від 06.10.2010р. №2-248/10, скасувати арешт та обтяження з усього майна, накладеного відповідно до виконавчих проваджень №48185088 та №48186012 по виконанню виконавчих листів №2-248/10, виданих 06.10.2010р., а також зобов`язання повернути усе вилучене майно.

За змістом п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.2 цього Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Також, слід звернути увагу на те, що за приписами ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч.2 ст.384 ЦПК України).

Отже, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження «боржником» або «стягувачем» рішення, дій або бездіяльності державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства.

Відповідна скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій, предметом спору у даній справі дійсно є оскарження рішення та дій органу державної виконавчої служби, які прийняті (вчинені) на виконання судового рішення у «цивільній» справі (на підставі якого видано виконавчий лист Київським районним судом м.Одеси).

Отже, враховуючи вказані обставини та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 був «відповідачем» у «цивільній» справі та є «боржником» у незавершеному виконавчому провадженні (за виконавчим листом у цивільній справі №2-248/10) з примусового виконання цього рішення, то відповідно, справа щодо оскарження позивачем рішень органу державної виконавчої служби, прийнятих ним під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення у цивільній справі, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, одночасно слід звернути увагу й на те, аналогічна правова позиція з цього спірного питання викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. по справі №815/4232/17, від 22.04.2019р. по справі №757/53656/17-а, а також постанові Верховного Суду від 21.02.2020р. по справі №643/5597/19.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правовірність висновків суду 1-ї інстанції і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неповне з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог процесуального законодавства, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст.316 КАС України, суд 2-ї інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.171,241,243,308,315,316,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20.07.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко