Справа № 638/16138/20
Суддя: Штих Т. В.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/71/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі

головуючої судді Штих Т. В.,

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа Головне Управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними дій та стягнення сум, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Стрижак Олени Олегівни, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області про визнання дій протиправними та стягнення коштів. Позивач просить визнати дії Начальника Управління Патрульної поліції в Харківській області департаменту патрульної поліції Стрижак Олени Олегівни з направлення Постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАМ № 2982607 від 15.08.2020 року до прийняття рішення суду за адміністративним позовом про скасування постанови ЕАМ № 2982607 від 15.08.2020 року таким що не відповідають закону. Також позивач просив стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь позивача, в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями начальника УПП в Харківській області ОСОБА_2 , грошові кошти в розмірі 762 грн. та відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями начальника УПП в Харківській області ОСОБА_2 , в розмірі 1000 грн.

Ухвалою від 30 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10:30 год. 05.02.2021 року.

10 березня 2021 року до канцелярії суду надійшла заява про залучення співвідповідача разом із копіями позовної заяви та додатків до неї та заява про зміну предмету позову.

В судовому засіданні 10 березня 2021 року представник позивача Шевченко Д.С. (свідоцтво адвоката № 2052) заявила про залучення співвідповідача та просила допустити заміну на належного відповідача. Також просила долучити в якості третьої особи ГУ ДКСУ у Київській області, 01196 м. Київ, пл. Л. Українки, буд. 1, Код .

Крім цього, в судовому засіданні 10 березня 2021 року представником позивача Шевченко Д.С. (свідоцтво адвоката № 2052) було підтримано заяву про заміну предмету позову, в якій позивач просив визнати протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо передчасного направлення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2982607 від 15.08.2020 року, для примусового виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до прийняття рішення суду за адміністративним позовом про скасування Постанови, стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Код , шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, грошові кошти в розмірі 762 грн.; стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Код , шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, грошові кошти в розмірі 1000,00 грн.

Суд допустив заміну відповідачів: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Начальника УПП в Харківській області Стрижак Олени Олегівни, Головне управління Державної казначейської служби у Харківської області на належного відповідача: Департамент патрульної поліції України, 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, , тел.: +380 , та залучив в якості третьої особи ГУ ДКСУ у Київській області, 01196 м. Київ, пл. Л. Українки, буд. 1, Код .

Надалі справа розглядається з урахуванням зави про зміну предмету позову від 9 березня 2021 року.

12 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа Головне Управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними дій та стягнення сум.

21 липня 2021 року в судовому засіданні позивач позов підтримала, заначила, що 15 серпня 2020 року ОСОБА_1 було зупинено патрульними поліцейськими з приводу порушення правил дорожнього руху. Надалі, на місці, молодшим Лейтенантом поліції ОСОБА_3 було складено Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАМ № 2982607. Відразу 19.08.2020 року було подано адміністративний позов до Дзержинського районного суду м. Харкова про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАМ № 2982607. Однак, не дочекавшись рішення суду за результатами оскарження постанови постанову 7.10.2020 року скеровано до відділу виконавчої служби. 23 жовтня 2020 року було відкрито виконавче провадження за постановою Управління патрульної поліції в Харківській області № 2982607 від 15.08.2020 року, арештовані всі грошові кошти на зарплатній картці. ОСОБА_1 звертався до УПП в Харківській області просив відізвати з виконання постанову. ОСОБА_1 зазнав неправомірного і був вимушений сплатити штраф не у розмірі 255 грн., як передбачалося постановою ЕАМ № 2982607 від 15.08.2020 року, а 762 грн. суми боргу з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження. В наступному постанову було скасовано, що доводить неправомірність накладення штрафу. Вважає, що ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, він змушений спілкуватися з патрульною поліцією, не міг користуватися заробітною платнею, зазнав неправомірного стягнення, вимушений звернутися за допомогою до адвоката.

Відповідач проти позову заперечував з підстав того, постанова до виконання була направлена відповідно до вимог закону. На час скерування оскаржуваної постанови ДПП Ухвалу суду про відкриття провадження не отримував та про оскарження постанови від позивач не надходило повідомлень.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, 15 серпня 2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення «Правил дорожнього руху України».

Не погоджуючись із Постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАМ № 2982607 позивач оскаржив її до суду. Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАМ № 2982607 від 15.08.2020 року скасовано, провадження по справі закрито.

Всупереч, оскарженню постанови в судовому порядку, ДПП направив постанову на примусове виконання, до завершення процедури оскарження та отримання рішення за результатами судового розгляду.

Надалі, 23 жовтня 2020 року було відкрито виконавче провадження за постановою Управління патрульної поліції в Харківській області № 2982607 від 15.08.2020 року, накладено арешт на грошові кошти.

20.11.2020 року ОСОБА_1 , за реквізитами депозитного рахунку Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) сплачено 772 грн. суми боргу з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та банківської комісії.

Вважаючи дії ДПП протиправними ОСОБА_1 звернувся до суду.

Згідно з частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частинах 1, 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Частиною першою ст. 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 КУпАП.

Згідно з статтями 307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Системний аналіз наведених вище правових норм вказує, що примусовому виконанню державною виконавчою службою підлягає виконавчий документ, який набрав законної сили, а направленню відповідачем до примусового виконання підлягає постанова про накладення штрафу у разі її оскарження, лише, якщо протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення, особою не буде сплачений накладений на нього штраф.

Суд приходить до висновку, що про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАМ № 2982607 від 15.08.2020 року про накладення штрафу не мала статусу чинного виконавчого документу та не могла в силу приписів КУпАП бути направлена на примусове виконання.

Крім цього, суд звертає увагу, що чинне законодавство не покладає на скаржника обов`язку повідомляти органи поліції про факт оскарження штрафу до суду, а тому твердження поліції про відсутність інформації щодо оскарження такого штрафу не можуть бути підставою для направлення такого штрафу на примусове виконання, оскільки в такому разі на примусове виконання направляється штраф за яким у скаржника ще не розпочався перебіг строку навіть на добровільне виконання, що виключає можливість його примусового виконання.

Безпідставне направлення на примусове виконання оскаржуваного штрафу, за яким ще не завершився судовий розгляд щодо його правомірності позбавляє позивача права на його добровільне виконання та сплату за результатами судового оскарження, як це передбачено статтею 307 КУпАП, яка визначає, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно частини 2 статті 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

При цьому, частиною 1 статті 307 КУпАП визначено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Тобто, обов`язок по добровільній сплаті штрафу у позивача виникає через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, оскільки позивачем було оскаржено штраф. Відтак, на даний час у позивача ще не виник та не міг виникнути обов`язок щодо сплати штрафу, оскільки не завершена процедура його судового оскарження. При цьому, в разі скасування оскаржуваного штрафу судом та набрання судовим рішенням законної сили - підстави для такої сплати будуть відсутні взагалі.

Згідно статті 300-1 КУпАП визначено порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), де визначено, що у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

Проте, згідно частини 3 статті 300-1 КУпАП у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Тобто, зі змісту вищевказаних норм однозначно слідує висновок про те, що постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не можуть бути направлені на примусове виконання до завершення процедури оскарження та до отримання результатів за такою процедурою оскарження.

При цьому, суд звертає увагу, що направлення на примусове виконання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка оскаржена в судовому порядку порушує вимоги норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про виконавче провадження».

Відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання такого штрафу в цьому випадку не лише безпідставно позбавляє позивача права на добровільне його виконання, а й покладає безпідставний тягар негативних наслідків, пов`язаних з примусовим виконанням постанови в т.ч. у вигляді нарахування виконавчого збору, витрат пов`язаних з виконавчими діями та іншого.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного та з урахуванням приписів норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо передчасного направлення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2982607 від 15.08.2020 року, для примусового виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до прийняття рішення суду за адміністративним позовом про скасування Постанови підлягає задоволенню.

Позовна вимога щодо відшкодування позивачу матеріальної шкоди у розмірі 762,00 грн. безпосередньо поєднана з позовною вимогою про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень. Підстав для стягнення ОСОБА_1 штрафу в подвійному розмірі та інших витрат не має не час направлення постанови до виконання не було. Завдання матеріальної шкоди, а саме понесення ОСОБА_1 витрат перебуває у причинно наслідковому зв`язку із направленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАМ № 2982607 від 15.08.2020 року до виконання всупереч статті 307 КУпАП. Отримання зазначених коштів держави є безпідставним. Суд приходить до висновку, що позовна вимога стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Код , шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, грошові кошти в розмірі 762 грн. так само підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 19, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунком 4 ч.1 ст.2 закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач посилався на те, що посадові особи відповідача вчинили протиправні дії щодо нього, що підтверджено рішенням суду: безпідставно притягнули його до адміністративної відповідальності, незаконно спрямували оскаржену ним постанову для примусового виконання, особисто керівництво Управління патрульної поліції не надало належної оцінки обставинам і відмовилося від вчинення дій направлених на припинення порушення прав позивача. У той же час, позивач, дійсно, зазнав необґрунтованого втручання в приватне життя шляхом арешту його грошових коштів.

Неправомірне втручання в його приватне життя безпосередньо має наслідком завдання йому моральної шкоди від душевних страждань, розчарування в діяльності патрульної поліції, несправедливості, власного безсилля, тривалої правової невизначеності, неможливості відчути себе захищеним від свавілля поліції в Україні.

Протиправне втручання в його приватне життя призвело до порушення ділового та сімейного укладу, яке тривало декілька місяців з моменту притягнення до адміністративної відповідальності до винесення судового рішення про скасування постанови.

Він змушений був відвідувати УПП, виконавчу службу, тощо.

Суд вважає, що факт направлення до виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності до закінчення процедури оскарження останньої, факт відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на грошові кошти, факт вимушеної сплати штрафу в подвійному розмірі в сукупності із фактом скасування судом постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття судом справи про адміністративне правопорушення є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, і є доказом того, що його діями, як посадової особи, йому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

У той же час, розмір відшкодування моральної шкоди не є повною мірою обґрунтованим, тому суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Код , шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, підлягає частковому задоволенню в розмірі 762,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (м. Київ), , третя особа Головне Управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними дій та стягнення сум задовольнити частково.

Визнати протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо передчасного направлення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2982607 від 15.08.2020 року, для примусового виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до прийняття рішення суду за адміністративним позовом про скасування Постанови.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Код , шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, грошові кошти в розмірі 762,00 ( сімсот шістдесят дві гривни).

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Код , шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, грошові кошти в розмірі 762,00 ( сімсот шістдесят дві гривни).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною 1 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст документу виготовлений 21 липня 2021 року.

Суддя Штих Т. В.