Справа № 640/9581/19
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 липня 2021 року №640/9581/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мамедової Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна" (місцезнаходження: 04073, м. Київ, просп. Московський, 28-А) до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Волинська, 12) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд), надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (далі - позивач), до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі - відповідач), про визнання протиправними та скасування постанов відповідача від 27.03.2019 року №58, №59, №60, №61 (далі - оскаржувані постанови).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами планової перевірки відповідачем було виявлено порушення вимог Технічного регламенту мийних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 717 від 20.08.2008 року та винесено рішення про усунення таких порушень, що було виконано позивачем, натомість відповідачем було складено постанови про штраф за зазначені вище порушення. З огляду на усунення всіх порушень вимог чинного законодавства в добровільному порядку, позивач вважає постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу необґрунтованими, та таким що порушує положення Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що санкція у вигляді штрафу за порушення вимог Технічного регламенту мийних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 717 від 20.08.2008 року застосовується перевіряючими органами незалежно від усунення порушень виявлених в ході перевірки, виявлення порушення вже є підставою для застосування санкції до суб`єкта господарювання та не звільняє його від обов`язку усунути порушення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

27 листопада 2018 року в магазині позивача під торгівельною маркою Watsons, розташованому за адресою: м. Київ, пр. Маяковського 17, відповідачем було проведено планову перевірку характеристик продукції, а саме мийних засобів для прання або чищення, які містять поверхнево-активні речовини з відбором зразків продукції.

За результатами перевірки відповідачем було складено акт перевірки характеристик продукції від 27.11.2018 року № 4393/167, в якому наведено перелік продукції, маркування якої за результатами випробувань після її відбору, не відповідає вимогам пункт 11 Технічного регламенту мийних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 717 від 20.08.2008 року, а саме: засобів для чищення виробів з нержавіючої сталі, ТМ Domol, 250 мл, виробник - Глобал косметік, Німеччина; миючий засіб для ванної кімнати (запаска), 750 мл, виробник - Глобал косметік, Німеччина; засіб для видалення жиру Domol powder, ТМ Domol, 750 мл, виробник -Nopa Nordic, Данія; бальзам для миття посуду «Алое вера» ТМ Domol, виробник Chemolux Germany.

Крім того, відносно визначених вище товарів, відповідачем було винесено рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, від 16.03.23019 року № 04.1-0152, № 04.1-0153, № 04.1-0154, № 04.1-0155, № 04.1-0164, № 04.1-0165, № 04.1-0166, № 04.1-0167.

Зазначеними рішеннями позивачу було надано строк до 16 липня 2019 року для усунення порушень виявлених під час перевірки.

Позивач зазначає, що зазначені порушення були усунені в строк визначений рішеннями від 16.03.23019 року № 04.1-0152, № 04.1-0153, № 04.1-0154, № 04.1-0155, № 04.1-0164, № 04.1-0165, № 04.1-0166, № 04.1-0167.

Також, на підставі зазначеного вище акту перевірки від 27.11.2018 року № 4393/167 відповідачем було складено протокол про виявлені порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» від 13.03.2019 року № 4393/167 та винесено постанови про накладення штрафних санкцій від 27.03.2019 року № 58, № 59, № 60, № 61.

Не погоджуючись із зазначеними вище постановами про накладення штрафу позивач, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з частини 4 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю);повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг ;вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю);санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Тобто, вказана вище норма Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», передбачає, що у конкретній сфері господарської діяльності іншими спеціальними законами можуть встановлюватися питання нагляду та контролю .

В свою чергу, відповідно до пункту 1 частини статті 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Дія Закону про ринковий нагляд поширюється на відносини щодо здійснення державного ринкового нагляду за продукцією, що охоплюється встановленими вимогами (вимогами щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами), крім видів продукції, зазначених у цьому Законі.

Таким чином, з урахуванням частини 4 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» є спеціальним законом у сфері обігу нехарчової продукції, а тому суд вважає, що відповідач вірно застосовує його до спірних правовідносин.

Повноваження органів ринкового нагляду встановлюються статтею 11 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Так, відповідно до вказаної статті: «З метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності[…]проводять перевірки характеристик продукції […]вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог».

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції», заходами ринкового нагляду є: перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.

Також, згідно частини 2 статті 33 Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції» рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути прийняті: за результатами проведених органами ринкового нагляду перевірок характеристик продукції (крім перевірок, що проводяться відповідно до статті 26 цього Закону), у тому числі перевірок, що проводяться на підставі повідомлень органів доходів і зборів про призупинення митного оформлення продукції відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону; за результатами моніторингу результативності запровадженої заборони надання продукції на ринку, здійсненого відповідно до частини десятої статті 34 цього Закону; на підставі повідомлень про продукцію, що становить ризик, наданих суб`єктами господарювання відповідно до вимог відповідних технічних регламентів; на підставі повідомлень про продукцію, що не відповідає загальній вимозі щодо безпечності продукції, наданих суб`єктами господарювання відповідно до Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".

Відповідно до частини 5 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції», рішення керівника чи заступника керівника органу ринкового нагляду про накладення штрафу оформляється постановою.

Тобто, постанова про накладення штрафних санкцій та рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів за своєю природою є різними актами органу державного ринкового нагляду і застосовуються в конкретно визначених випадках, передбачених Законом України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції».

Законом України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції» визначається порядок прийняття вказаних актів.

Зокрема статтею 23 вказаного закону передбачено Порядок прийняття рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та статтею 44 порядок прийняття Постанови про накладення штрафних (адміністративно-господарських) санкцій.

Частиною 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю) фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Розпорядчим документом про усунення порушень органу державного ринкового нагляду є Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів виходячи з аналізу Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції».

Постанови про накладення штрафних санкцій від 27.03.2019 року № 58, № 59, № 60, № 61 прийнято за порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», а саме за введення в обіг продукції, яка не відповідає вимогам пункт 11 Технічного регламенту мийних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 717 від 20.08.2008 року, а не по факту невиконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

З огляду на рішення, що оскаржується, суд встановив, що відповідач при його винесенні та застосуванні штрафних санкцій посилається на пункт 2 частини 2 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» .

В свою чергу відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 44 цього Закону до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі: введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення знака відповідності технічним регламентам на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Факт того, що продукція, яка була предметом перевірки, не відповідала, встановленим вимогам закону, сторонами не заперечується.

Крім того, позивачем не оскаржується питання щодо правомірності проведеної перевірки та її результатів.

Таким чином, суд робить висновок, що у відповідача були законні підстави та повноваження застосувати до позивача штрафні санкції.

При цьому суд не погоджується з позицією позивача про те, що факт виконання у повному обсязі у встановлений строк розпорядчого документа про усунення порушень звільняє його від відповідальності, оскільки частина 4 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» визначає застосування окремого виду штрафних санкцій - саме за невиконання припису за негайне усунення порушень.

Крім того, статті 45 вказаного Закону визначає вичерпний перелік підстав для звільнення від відповідальності.

Так, відповідно до частини 2 статті 45 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» розповсюджувач продукції не несе відповідальності, встановленої статтею 44 цього Закону, якщо доведе, що:

1)продукція стала такою, що становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, внаслідок недодержання іншим розповсюджувачем умов її зберігання, за умови, що інший розповсюджувач такої продукції може бути встановлений;

2) продукція, що поставлена ним, відповідає встановленим вимогам, але незважаючи на це становить ризик.

Отже, з аналізу визначених законом підстав для звільнення від відповідальності випливає, що така підстава, як виконання у повному обсязі у встановлений строк розпорядчого документа про усунення порушень, відсутня.

За таких умов, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування постанов відповідача від 27.03.2019р. №58, №59, №60, №61.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, при розгляді даної справи суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. У задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (місцезнаходження: 04073, м. Київ, просп. Московський, 28-А, ) до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Волинська, 12, ) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Мамедова