Справа № 757/21709/20-а
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року м. Київ № 757/21709/20-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м.Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16)
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке викладене в листі №2600-0307-8/40552 від 27 березня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у виплаті допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 28 грудня 2019 року о/р №00 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 23 грудня 2019 року (з дня звернення з відповідною заявою) у розмірі 50 % від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27.05.2020 року адміністративну справу №757/21709/20-а передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що щомісячне довічне грошове утримання являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка була призначена чоловікові органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення. При цьому, як стверджує представник позивача, пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Також представник позивача зазначив, що посилання відповідача як на підставу для відмови у виплаті допомоги на поховання на положення пункту 7 статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є необґрунтованими, оскільки вказаними положеннями лише врегульовано питання компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці, однак ці положення не стосуються виплати особам, які здійснили поховання померлого пенсіонера, який отримував довічне грошове утримання, допомогу на поховання пенсіонера.

У відзиві на адміністративний позов представник Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомив, що довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства. Призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким в контексті спірних правовідносин є Закон №1402-VIII, яким чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а тому її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Крім того, представник відповідача повідомив, що Мінсоцполітики листом від 22 січня 2018 року №1164/02-18-21 погодило позицію Пенсійного фонду України стосовно відсутності підстав у органів Пенсійного фонду України виплачувати допомогу на поховання померлих суддів у відставці, які перебувають на обліку як одержувачі довічного грошового утримання.

З огляду на викладене вище та відсутність підстав для розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 17 липня 1965 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

23 грудня 2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою щодо переведення на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За результатами розгляду даної заяви відповідач листом від 24 січня 2020 року №2600-0307-8/3338 повідомив, що статтею 141 Розділу Х Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку. Довічне грошове утримання у зв`язку з втратою годувальника вказаним Законом не передбачено, тому у переведенні на даний вид пенсії ОСОБА_1 відмовлено.

Також, з наявних матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою щодо отримання допомоги на поховання.

Листом від 27 березня 2020 року №2600-0307-8/40552 відповідач у відповідь на вказане звернення зазначив, що Мінсоцполітики листом від 22 січня 2018 року №1164/02-18/21 погодило позицію Пенсійного фонду України стосовно відсутності підстав у органів Пенсійного фонду України виплачувати допомогу на поховання померлих суддів у відставці, які перебувають на обліку як одержувачі довічного грошового утримання. Відтак, для вирішення питання отримання допомоги на поховання померлого ОСОБА_2 позивач повинна звернутися до відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України.

Незгода позивача із відмовами у переведенні на пенсію у разі втрати годувальника та виплаті допомоги на поховання зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Стосовно відмови щодо переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку, як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивачки не отримував.

У той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком, унормовані статтями 25, 27, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат.

Своєю чергою, вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначає стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, розмір такої пенсії обчислюється, виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

При цьому, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, у тому числі, у випадку втрати годувальника, не було врегульовано ані Законом №2453-VI «Про статус суддів» від 07.07.2010, на підставі якого ОСОБА_2 призначалось довічне грошове утримання, ані Законом № 1402-VIІІ «Про судоустрій і статус суддів», який є чинним на момент звернення позивача за переведенням на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Окрім цього, статтею 46 Основного Закону за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.

З цього приводу суд зазначає, що призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому, вказаним актом чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016, рішення від 20 березня 2002 року у справі № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 у справі №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013).

У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 236/3193/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №667/1568/16, від 15 січня 2020 року у справі № 592/7939/16-а та від 28 квітня 2020 року у справі № 635/4299/17.

Таким чином, позивач, звертаючись до відповідача із заявою від 23 грудня 2019 року, фактично просила перевести її на пенсію по втраті годувальника, яка передбачена Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не передбачений вказаним Законом. При цьому, як зазначено судом вище, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не врегульовує питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, у тому числі, у випадку втрати годувальника.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві у переведенні ОСОБА_1 за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 - є обґрунтованою.

При цьому суд враховує, що позивачці не було взагалі відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і відповідач не оспорює таке право позивача.

Враховуючи вищевикладене, також не підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 23 грудня 2019 року (з дня звернення з відповідною заявою) у розмірі 50 % від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

Стосовно оскаржуваної відмови відповідача у виплаті грошової допомоги на поховання, суд враховує наступне.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Згідно абзацу 23 статті 1 Закону №1058 пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 3 статті 9 Закону №1058 передбачає, що у солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.

Згідно статті 53 Закону №1058 у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Таким чином, допомога на поховання за рахунок коштів Пенсійного фонду надається у разі смерті пенсіонера, який отримував пенсію за віком, по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, призначену відповідно до Закону №1058.

Частиною 1 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Згідно пункту 7 частини 5 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом.

Відповідно до частини 7 статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік.

Рішенням Ради суддів України №62 від 16 вересня 2016 року затверджений Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці. (далі-Порядок №62).

Пунктом 4 Розділу 111 Порядку №62 визначено, що витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого.

Згідно пункту 5 Розділу 111 Порядку №62 якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання може здійснюватися чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Згідно пункту 6 Розділу ІV Порядку №62 для здійснення компенсації особа, яка здійснила поховання, надає заяву про компенсацію понесених витрат та доданих до неї оригіналів документів, згідно з якими було проведено оплату послуг, визначених у розділі II цього Порядку.

Пунктом 7 Розділу ІV Порядку №62 визначено, що компенсація здійснюється в межах бюджетних асигнувань відповідного суду.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_2 був суддею у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», отже компенсація витрат на його поховання має бути виплачена відповідно до Порядку №62.

Згідно частини 1 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частина 3 вказаної статті передбачає, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 11) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Частина 4 вказаної статті передбачає, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Таким чином, виплата компенсації витрат на поховання померлого судді у відставці ОСОБА_2 повинна здійснюватись відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України, що і було роз`яснено позивачу листом від 27 березня 2020 року №2600-0307-8/40552.

Оскільки виплата допомоги на поховання органами Пенсійного фонду України щодо померлих суддів у відставці Законом №1058 не передбачена, відповідач відмовив позивачу у виплаті допомоги на поховання померлого чоловіка ОСОБА_1 на законних підставах.

Відтак, як наслідок, судом не вбачається законодавчо передбачених підстав для зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність відмов Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та виплати допомоги на поховання, в той час, як відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість таких відмов, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук