Справа № 520/9530/21
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2021-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 р. справа № 520/9530/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Кандиби Ю.О.,

за участю: представника позивача - Ігнатенко З.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Ізюмське лісове господарство" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 06.05.2021 щодо арешту банківського рахунку відкритого Державним підприємством "Ізюмське лісове господарство" в АТ "Райффайзен Банк Аваль", р/р НОМЕР_1 , в межах розміру місячного фонду заробітної плати Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" та прирівняних до неї платежів на суму 2480,1 тисяч грн;

- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.05.2021 щодо арешту майна (сільськогосподарська техніка, трактори), яка забезпечує ведення виробничої діяльності підприємства;

- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.05.2021 щодо накладення арешту на майно (нерухоме майно) Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство".

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постановою державного виконавця від 06.05.2021 про арешт коштів по ВП №61654488 накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих позивачем та які призначені для виплати заробітної плати. Таким чином, оскільки вказаний рахунок в АТ "Райффайзен Банк Аваль", р/р НОМЕР_1 відноситься до спеціального рахунку, на який не може бути накладено арешт, то постанова державного виконавця від 06.05.2021 про арешт коштів по ВП №61654488 підлягає скасуванню. Крім того, позивач також просив суд скасувати постанови, прийняті в межах ВП № 61654488 від 07.05.2021 щодо арешту майна (сільськогосподарська техніка, трактори) та від 07.05.2021 щодо накладення арешту на майно (нерухоме майно), з огляду на те, що відповідачем всупереч вимог чинного законодавства, не було здійснено оцінки загальної вартості майна. Також, позивач звернув увагу суду на те, що накладення арешту на майно призводить до повного зупинення діяльності підприємства та суперечить вимогам ЗУ "Про введення мораторію на примусове реалізацію майна", норми якого спрямовані на недопущення руйнування державних підприємств.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач вказав, що постанова державного виконавця від 06.05.2021 про арешт коштів по ВП №61654488 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки вказаною постановою державний виконавець наклав арешт на кошти, які знаходяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено розгляд справи в порядку ст. 287 КАС України.

У судовому засіданні 21.07.2021 представник позивача підтримав свою правову позицію по справі в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, із заявами про відкладення судового засідання чи розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача не надавав.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутністю такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Беручи до уваги наведене, суд вирішив розглядати справу за відсутністю представника Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

16.02.2021 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Харіною Я.І., внаслідок прийняття 10.02.2021 Другим апеляційним адміністративним судом постанови по справі №520/1204/2020, поновлено вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні постанови №ХК7454/290/НД/АВ/П/ТД-ФС від 24.01.2020 в межах ВП №61654488. (а.с.64).

05.05.2021 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Харіною Я.І. прийнято постанову про передачу ВП №61654488 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

06.05.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барановою Я.О. прийнято ВП №61654488 до провадження (а.с.66).

06.05.2021 постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Я.О. накладено арешт на кошти, які знаходяться на всіх відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику (а.с.67).

Крім того, 07.05.2021 старший державний виконавцяець Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранова Я.О. прийняла постанову про арешт майна, що належить боржнику за реєстровими номерами: 22323151 (комплекс вул. Пушкіна 82, м. Барвінкове); номер 21378546 (комплекс вул. Артема. 33. с. Діброва); номер 16482776 (двоквартирний житловий будинок, с. Придонецьке); номер 228 (нежитлова будівля с. Придонецьке. вул. Ставкова. 1- б); номер 28820609 (житловий трнкваргирний будинок АДРЕСА_1 ): номер 24007122 (нежитлова будівля с. Рудневе. вул. Петрівська, 2); номер 28235629 (нежитлова будівля с. Рудневе. вул. Петрівська. 3); номер 228 (нежитлова будівля с. Рудневе. вул. Петрівська. 9); номер 17350098 (комплекс. С. Студенок, вул. Лісна. 26); номер 21379887 (комплекс с. Оскіл (Червоний Оскіл). вул. Лісна. 2) (а.с.68-69).

Також, постановою державного виконавця від 07.05.2021 в межах ВП №61654488 накладено арешт на майно, яке обліковується за боржником на праві власності (сільскогосподарська техніка, самоходні машини і механізми) (а.с.70-72).

Позивач, не погоджуючись з вищезазначеними постановами відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно із ч.7 ст.26 Закону №1404-VІІІ у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Суд зауважує, що виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону 1404-VIII).

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Суд зазначає, що заробітна плата у розумінні поняття "власності" є майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження у положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про оплату праці".

Принцип відплатності праці відображений в Європейській соціальній хартії (переглянутої) від 03.05.1996 (ратифікованої Україною 14.09.2006), за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, що забезпечить достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівнику унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві на оплату праці.

Суд зазначає, що рахунки, що передбачені для виплати заробітної плати є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавцем відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного від 09.09.2019 у справі № 913/958/16, від 27.06.2019 у справі № 916/73/19, від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19, від 29.01.2020 №820/5422/17.

Дослідивши зміст постанови про арешт коштів боржника від 06.05.2021 ВП №61654488, суд встановив, що арешт накладено на кошти, які знаходяться на всіх відкритих рахунках ДП "Ізюмське лісове господарство", а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, арешт на кошти ДП "Ізюмське лісове господарство" накладено на рахунки боржника у АБ "УКРГАЗБАНК", ПАТ "МЕГАБАНК", АТ КБ "ПРИВАТБАНК", АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", АТ "ОТП БАНК".

Однак, позивач стверджує, що рахунок, відкритий в АТ "Райффайзен Банк Аваль", р/р НОМЕР_1 призначений саме для виплати заробітної плати та загальна сума по заробітній платі та ЄСВ щомісяця становить 2480,1 тис.грн, а відтак, вказаний рахунок, як вважає позивач, набув статусу рахунку зі спеціальним режимом та на який не може бути накладено арешт.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Суд звертає увагу, що згідно з частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VІІІ однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Дослідивши наданий позивачем лист - відповідь АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" від 09.03.2021 №97-5-4/507 на вимогу позивача про визначення рахунків, арешт на які існує заборона накладення, суд встановив, що банком виконано вимоги постанови про арешт коштів боржника з урахуванням вимог ст. 73 ЗУ "Про виконавче провадження", а тому підстав для задоволення вимоги заявника банківська установа не вбачала.

Сукупно проаналізувавши матеріали справи та, дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позивачем при зверненні до суду не доведено, що рахунок № НОМЕР_2 призначений саме для виплати заробітної плати працівникам та сплати податкових зобов`язань та, відповідно, має статус рахунку зі спеціальним режимом. Натомість лист АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" дає можливість дійти висновку, що при надходженні до банківської установи оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 06.05.2021, банком відповідача не було повідомлено про те, що арешт накладено на кошти, які знаходяться на рахунках із спеціальним режимом, що належать позивачу та звернення стягнення на які прямо заборонено законом. Вказаних доказів й не надано позивачем при зверненні до суду із даним позовом. Позивачем також й не надано суду документального підтвердження звернення до відповідача із заявою про зняття арешту з майна (кошів), які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , що на думку позивача має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на що, заборонено Законом.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем як до суду, так і до державного виконавця не надано доказів того, що рахунок № НОМЕР_2 є рахунком зі спеціальним режимом використання, а не поточними, призначеними для зберігання коштів та здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій, у тому числі і для виплати заробітної плати, а також з огляду на те, що боржник не скористався правом на звернення до державного виконавця із заявою про зняття арешту з такого рахунку, враховуючи його спеціальний статус, приймаючи до уваги те, що банком при отриманні спірної постанови не було визначено статусу коштів та рахунку, на якому вони знаходяться, то суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття спірної постанови від 06.05.2021 по ВП №61654488 про арешт коштів боржника діяв у межах повноважень та згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак, у суду відсутні підстави для скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) по ВП №61654488 від 06.05.2021 про арешт коштів боржника, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо законності прийняття відповідачем постанов державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.05.2021 щодо арешту майна (сільськогосподарська техніка, трактори) та від 07.05.2021 щодо накладення врешту на майно (нерухоме майно) Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство", суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 3 ст. 56 Закону № 1404-VІІІ).

Тобто, Законом №1404-VІІІ передбачені підстави для винесення виконавцем постанови про арешт майна (коштів) боржника, а саме винесення її під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до положень статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Судом, при дослідженні матеріалів адміністративної справи встановлено, що відповідно до постанови про арешт майна боржника від 07.05.2021 прийняту в межах ВП №61654488, старшим виконавцем накладено арешт на нерухоме майно позивача, яке за ним зареєстроване відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна.

Крім того, відповідно до постанови про арешт майна боржника від 07.05.2021 прийняту в межах ВП №61654488, старшим виконавцем накладено арешт на майно позивача, яке згідно до листа Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 03.03.2021 №7.0-057/2/3309-21 перебуває у власності позивача.

Посилання Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" на той факт, що відповідачем не було проведено оцінки майна при прийнятті оскаржуваних постанов від 07.05.2021 є безпідставним, з огляду на те, що, оцінка майна здійснюється виключно за взаємного згодою сторін, згідно до положень статті 57 Закону України "Про виконавче провадження". Доказів звернення до відповідача із відповідною заявою про визначення його вартості позивачем до суду не надано.

Щодо посилання позивача на те, що накладення арешту на майно призводить до повного зупинення діяльності підприємства та суперечить вимогам ЗУ "Про введення мораторію на примусове реалізацію майна", норми якого спрямовані на недопущення руйнування державних підприємств, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" від 29.11.2001 № 2864-III встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Статтею 2 Закону № 2864 передбачено, що для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Статею 181 Цивільного кодексу України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Отже, аналізуючи наведені положення законодавства та обставини справи, суд вважає, що накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, є заходом примусового виконання рішення, направленим на забезпечення його реального виконання, при вжитті якого державний виконавець має діяти з повним дотриманням відповідної процедури, зокрема, з врахуванням того, що на певне майно згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Так, за змістом Закону № 2864 можна дійти висновку про те, що законодавцем встановлено мораторій на примусове відчуження будь-якого як нерухомого так і рухомого майна державних підприємств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, яке є основними засобами виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами.

При цьому вказана заборона поширюється також і на випадки відчуження майна, шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

ДП "Ізюмське лісове господарство" є державним підприємством із 100-відсотковою часткою державного майна у його статутному фонді, діє як державне комерційне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства аграрної політики України, майно державного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Отже, державний виконавець, арештовуючи майно позивача шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно для забезпечення примусового виконання судового рішення про стягнення коштів, тим самим порушив встановлений законом мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств.

Тобто Державне підприємство "Ізюмське лісове господарство" на час прийняття оскаржених постанов та державної реєстрації обтяження: арешту нерухомого майна на підставі оскаржуваних постанов державного виконавця, було об`єктом права державної власності, що не підлягає приватизації, і, відповідно до приписів абзацу 1 частини 9 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" стосовно нерухомого майна цього підприємства не могли вчинятися дії, наслідком яких може бути відчуження такого майна.

Суд зазначає про те, що аналогічна правова позиція щодо неможливості арешту органами виконавчої служби майна боржника, який є державним підприємством, частка держави в майні якого перевищує 25 відсотків, викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № П/811/621/16, адміністративне провадження № К/9901/6731/18.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зроблені судом вище висновки, постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.05.2021 щодо арешту майна (сільськогосподарська техніка, трактори) та від 07.05.2021 щодо накладення арешту на майно (нерухоме майно), прийняті в межах ВП №61654488 є протиправними, оскільки прийняті з порушенням закону, та необгрунтовано, оскільки державним виконавцем не досліджено, чи на позивача поширюється мораторій на примусову реалізацію його майна та чи може бути проведено його стягнення, а тому вказані постанови підлягають скасуванню.

Будь-яких заперечень з цього приводу відповідачем у відзиві на адміністративний позов не висловлено.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" (вул. Ентузіастів, буд. 23, м. Ізюм, Харківська область, 64305, ) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Мироносицька, буд. 99 літ.А-3, м. Харків, 61023, ) про скасування постанов - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.05.2021 про арешт майна боржника (сільськогосподарська техніка, трактори), прийняту в межах ВП №61654488.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.05.2021 про арешт майна боржника (нерухоме майно), прийняту в межах ВП №61654488.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства "Ізюмське лісове господарство" (вул. Ентузіастів, буд. 23, м. Ізюм, Харківська область, 64305, ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Мироносицька, буд. 99 літ.А-3, м. Харків, 61023, ) сплачений судовий збір в розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.О. Горшкова