Справа № 120/5062/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 р. Справа № 120/5062/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17.05.2021 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом представника Прокопчука С.В., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 18.05.2016 по 13.07.2018, виходячи з розміру з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за весь період військової служби з 18.05.2016 по 13.07.2018 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.07.2018 № 41-РСдск позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "й" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), а наказом (по стройовій частині) від 13.07.2018 № 160 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 13.07.2018. Позивач зазначає, що як учасник бойових дій він мав право на щорічну додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів. Однак така відпустка під час військової служби йому не надавалась. Відтак позивач вважає, що у зв`язку зі звільненням з військової служби він мав отримати грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки протягом 2016-2018 рр., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення. Проте відповідач виплату такої компенсації не здійснив.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства на день звільнення з військової служби з ним мав бути проведений повний розрахунок за усіма видами забезпечення. Однак відповідач не здійснив виплату індексації грошового забезпечення за 2016-2018 рр.

28.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки протягом 2016-2018 рр., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, та індексації грошового забезпечення за 2016-2018 рр. Проте відповіді на свою заяву не отримав.

Позивач вважає, що оскаржувана бездіяльність відповідача суперечать вимогам чинного законодавства, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 19.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 21.05.2021 про роз`єднання позовів вирішено роз`єднати позовні вимоги ОСОБА_1 в адміністративній справі № 120/4785/21-а, зокрема шляхом виділення в самостійне провадження позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за весь період військової служби з 18.05.2016 по 13.07.2018 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Матеріали справи в цій частині передано відділу документального забезпечення (канцелярії) Вінницького окружного адміністративного суду для виконання вимог пункту 7 розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20.08.2019.

У зв`язку з виділенням вищезазначених позовних вимог в самостійне провадження, новій адміністративній справі присвоєно № 120/5062/21-а, що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.05.2021.

Ухвалою суду від 25.05.2021 вказану справу прийнято до розгляду та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

08.06.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що згідно із ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів. Водночас до військової частини НОМЕР_1 не надходили кошти на виплату індексації за спірний період.

Також відповідач звертає увагу, що наказом Міністерства оборони України від 27.01.2016 № 44 "Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році" відбулось підвищення грошового забезпечення майже в двічі, у зв`язку з чим індексація не виплачувалась, а з вересня 2016 року розпочато виплату посадових окладів у більшому розмірі.

Окрім того, наказом Міністра оборони України від 14.03.2017 № 139 "Про виплату спеціальної надбавки військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України" позивачу була встановлена спеціальна надбавка у розмірі до 100 відсотків прожиткового мінімуму громадян для працездатних осіб, а з січня 2017 року позивачу почали виплачувати надбавку за особливі умови служби. Тобто, на думку відповідача, відбулось ще одне підвищення грошового забезпечення, тож виплата індексації за вказаний період за вимогами Порядку № 1078 не проводиться.

Відповідач вказує, що з 01.03.2018 підвищено посадові оклади військовослужбовців на підставі Постанови КМУ № 704. Індекс споживчих цін з квітня 2018 року перевищив поріг індексації і становив 3,7%, а право військовослужбовців на індексацію грошового забезпечення настає в грудні 2018 року за індексом 3,7%.

Відповідач вважає, що відсутні підстави для визнання дій військової частини щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення протиправними, оскільки військова частина виконувала роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 за № 248/3/9/1/2 щодо ненарахування індексації.

До відзиву на позовну заяву відповідач додав витребувані судом документи, а саме: довідку про грошове забезпечення позивача за період з 23.05.2015 по 13.07.2018 та довідку про розмір належної індексації грошового забезпечення позивача за період з 23.05.2015 по 13.07.2018.

Одночасно з відзивом на позовну заяву відповідач подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Клопотання обґрунтовується тим, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідач вважає, що зазначене положення стосується випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних виключно зі статусом учасника бойових дій і не поширюється на випадки звернення до суду з позовними вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Крім того, відповідач зауважує, що перелік прав учасників бойових дій, який визначено ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не передбачає випадків звернення до суду учасників бойових дій з вимогами щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Вирішуючи вказане клопотання, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас за змістом статті 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

В силу положень ст.ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності.

Отже, заявлені у цій справі позовні вимоги за своєю юридичною природою стосуються нарахування та виплати частини заробітної плати (грошового забезпечення військовослужбовця).

Відтак позивач звільняється від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", що виключає підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Інших заяв по суті від сторін до суду не надходили.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що з 18.05.2016 до 13.07.2018 позивач проходив військову службу на посаді старшого розвідника-командира гранатомета команди 2-го загону в військовій частині НОМЕР_2 . З 27.12.2019 військова частина НОМЕР_2 перейменована на військову частину НОМЕР_1 .

У 2015 році позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 23.04.2015.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.07.2018 № 41-РСдск позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "й" (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.07.2018 № 160 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 13.07.2018.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства на день звільнення з військової служби з ним мав бути проведений повний розрахунок за усіма видами забезпечення. Однак відповідач не здійснив йому виплату індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 13.07.2018.

Бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період військової служби позивач вважає неправомірною, а тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (надалі Закон №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст.ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, індексація грошового забезпечення позивача у період з 18.05.2016 по 28.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась.

Правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує з посиланням на роз`яснення Міністерства оборони України та вказівки Департаменту фінансів Міністерства фінансів України. Водночас суд зауважує, що подібні роз`яснення мають інформаційний характер та не є нормативно-правовими актами. Натомість, як вже зазначалося, в силу приписів статті 19 Основного Закону органи державної влади та їх посадові особи повинні діяти відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, не може визнаватися правомірною відмова у виплаті позивачу спірних сум індексації з мотивів відсутності достатнього фінансування Міністерства оборони України загалом та військової частини зокрема.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення від 07 листопада 2005 року) реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, відсутність у військової частини НОМЕР_1 належного фінансового забезпечення в період з 18.05.2016 по 28.02.2018, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

До відзиву на позовну заяву відповідач додав довідку про розмір нарахованої індексації грошового забезпечення позивача за період з травня 2016 року по липень 2018 року, з якої вбачається нарахування позивачу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня 2017 по лютий 2018 року включно.

Проте вказану довідку суд до уваги не бере, зважаючи на те, що доказів виплати позивачу нарахованої індексації грошового забезпечення відповідач не надав.

На думку суду, така довідка оформлена відповідачем на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у цій справі. Втім, вона не свідчить про фактичну виплату позивачу спірних сум індексації.

Більше того, у відзиві на позовну заяву відповідач визнає факт невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 28.02.2018, посилаючись на виконання роз`яснень Міністерства оборони України від 04.01.2016 за № 248/3/9/1/2.

Разом з тим суд погоджується з доводами відповідача, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з а період з 01.03.2018 по 13.07.2018 є безпідставними.

Так, з 01.03.20218 відбулась зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) в цілях нарахування індексації військовослужбовцям з січня 2016 року на березень 2018 року.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1-1 Порядку № 1078 (в редакції від 24.03.2008) індексація грошових коштів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, якій встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Відтак, з метою належного з`ясування усіх обставин справи, судом використано загальнодоступну інформацію з офіційного веб-сайту Державної служби статистики України та встановлено, що в період з квітня по липень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував допороговий індекс інфляції.

Отже, право на індексацію грошового забезпечення за вказаний період у позивача не виникло.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що індексація грошового забезпечення за період з квітня по липень 2018 року не нараховувалась та не виплачувалась позивачу правомірно і з дотриманням вимог законодавства. Тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В силу приписів ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 18.05.2016 по 28.02.2018 включно та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу таку індексацію. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 291, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період військової служби з 18.05.2016 по 28.02.2018 включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період військової служби з 18.05.2016 по 28.02.2018 включно.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи:
1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );
2) представник позивача: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса для листування: а/с 601, м. Львів, 79026);
3) відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , місцезнаходження: м. Очаків, Вінницька область, 57508).
Повне судове рішення складено 23.07.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович