Справа № 160/6514/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/6514/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 р. (суддя Горбалінський В.В.) в адміністративній справі №160/6514/20 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, третя особа: Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Національної поліції України () у не зарахуванні пільгової вислуги років підполковника поліції ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) щодо не включення до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції час служби у підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю, а також карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1.5 місяці у період з 04.10.1999 по 01.07.2011 та з 01.08.2011 по 12.08.2014; зобов`язати Національну поліцію України () здійснити перерахунок та зарахувати підполковнику поліції ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) включити до вислуги років час служби у підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю, а також карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1.5 місяці у період 04.10.1999 по 01.07.2011 та 02.04.2013 по 12.08.2014; зобов`язати Національну поліцію України () здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні із служби) підполковнику поліції ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), виходячи із врахуванням часу служби у підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю, а також карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1.5 місяці у період 04.10.1999 по 01.07.2011 та з 02.04.2013 по 12.08.2014 та виплатити її.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що при звільненні зі служби та розрахунку вислуги років не було враховано вимоги статті 17-1 Закону №2262-ХІІ, якою встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, Кабінет Міністрів у Постанові №393 визначив алгоритм обчислення вислуги, що надає право на пенсію, і ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ прямо вказує на обов`язок такий порядок застосовувати, використовуючи ст. 12 Закону №2262-ХІІ як норму загальну, а ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ в і постанову КМУ №393 - як спеціальну.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі Національна поліція України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні позову. Скаржник вказує, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справи з 04.10.1999 по 01.07.2011 та 01.08.2011 по 12.08.2014. З 07.11.2015по 08.08.2019 в Департаменті захисту економіки Національної поліції України. Департамент захисту економіки як міжрегіональний територіальний орган Національно поліції та юридична особа публічного права утворено постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 р. № 830. Національна поліція України та Департаменті захисту економіки Національної поліції України є окремими юридичними особами. Позивач не проходив службу на посадах Національної поліції України (як центрального органу управління поліцією), а звільнився зі служби з посади, що входить до штату Департаменті захисту економіки Національної поліції України. Спірні правовідносини з приводу не зарахуванні пільгової вислуги років виникли між позивачем та Департаментом захисти економіки Національної поліції, тому Національна поліція України є неналежним відповідачем у справі. Суд першої інстанції вказані обставини не врахував, заміну неналежного відповідача не здійснив та зобов`язав Національну поліцію України вчинити дії, які не належать до її компетенції. Також скаржник вказує на те, що рішення суду першої інстанції суперечить правовому висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 08.07.2020 у справі №591/7007/17, відповідно до якої законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». До вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії, однак впливає виключно на розмір пенсії. В той же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі, якої позивач не має. Проте, до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом № 2262-ХІІ не передбачено. Саме тому його не було відображено в наказі про звільнення позивача та в розрахунку вислуги років для призначення пенсії. Цей наказ Департаменту від 31.07.2019 № 236 о/с «По особовому складу» є чинним та позивачем не оскаржений.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Представник позивача вказує на помилковість доводів скаржника щодо неналежного відповідача, оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 841 від 02 вересня 2019 р. визначено ліквідувати як юридичну особу публічного права Департамент захисту економіки Національної поліції. Пунктом 2 цієї постанови зазначено, що Національній поліції забезпечити здійснення функцій і повноважень Департаменту захисту економіки, що ліквідується. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Департамент захисту економіки Національної поліції з 27.04.2020 перебуває в стані припинення. Тому, на думку представника позивача, Національна поліція України є правонаступником Департаменту захисту економіки Національної поліції і, відповідно, належним відповідачем у справі. Також, представник позивача заперечує проти доводів скаржника по суті спору, оскільки станом на день звільнення стаж позивача служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 19 років 10 місяців 05 днів, час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) не має, час навчання не має, загальний трудовий стаж 12 років 05 місяців 07 днів, вислуга років для призначення пенсії на 08 серпня 2019 року становила 32 роки 03 місяці 12 днів. На підставі цих даних, які взяті з розрахунку вислуги років від 23.08.2019, ОСОБА_1 було призначено пенсію, що підтверджено відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про розгляд запиту від 11.06.2020. Представник позивача зазначає, що з цього розрахунку чітко випливає, що 32 роки 03 місяці 12 днів складається з 19 років 10 місяців 07 днів (загальний трудовий стаж відповідно до трудової книжки) + 12 років 05 місяців 07 днів (служба в органах внутрішніх справ), а пільгового обчислення вислуги років з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці у період з 04.10.1999 по 01.07.2011 та 01.08.2011 по 12.08.2014 зараховано не було до загального трудового стажу.

У письмових поясненнях, наданих на пропозицію колегії суддів, представник скаржника вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 841 від 02 вересня 2019 р. визначено ліквідувати як юридичну особу публічного права Департамент захисту економіки Національної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції. На виконання пункту 2 цієї постанови наказом Національної поліції України від 23.09.2019 № 939 утворено Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України, яка здійснює план заходів, пов`язаних із ліквідацією. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно ч.4 ст. 104 цього ж Кодексу до ліквідаційної комісії з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Ліквідаційна комісія здійснює дії від імені юридичної особи, виступає в суді, набуває для неї прав та обов`язків, підтвердженням чого є численні судові рішення у справах. Як на даний час, та к на час виникнення спірних правовідносин, відомостей про припинення юридичної особи публічного права Департаменту захисту економіки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, особові справи працівників Департаменту до Національної поліції України не передано.

У додаткових письмових поясненнях представник позивача наполягає на тому, що відповідати за позовом має саме Національна поліція України, однак посилається на правову позицію Верховного Суду у постанові від 09.09.2019 у справі № 916/376/15-г, відповідно до якої у випадку публічного правонаступництва перехід прав та обов`язків оформлюється нормативним актом, юридична особа є припиненою з дати внесення запису до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України, належним чином повідомлення про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направила, про причини неприбуття не повідомила.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що з 04.10.1999 по 01.07.2011 та з 01.08.2011 по 12.08.2014 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07.11.2015 по 08.08.2019 проходив службу в Департаменті захисту економіки Національної поліції України. Згідно наказу Департаменту від 31.07.2019 № 236 о/с «По особовому складу» (який є діючим та позивачем не оскаржений) календарна вислуга років позивача, станом на 08.08.2020 становила 19 років 10 місяців 04 днів, вислуга років на пільгових умовах - не визначена. Розрахунок вислуги років для призначення пенсії від 08.08.2019, що був наданий позивачу визначено: час служби у календарному обчисленні 19 років 10 місяців 05 днів; час служби у пільговому обчисленні не має; час навчання не має; спеціальний трудовий стаж 12 років 05 місяців 07 днів. Не погоджуючись із відсутністю обчислення стажу служби у пільговому обчисленні у період з 04.10.1999 року по 01.07.2011 року та з 01.08.2011 року по 12.08.2014 року, позивач і звернувся із даною позовною заявою до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Національної поліції України () у не зарахуванні пільгової вислуги років підполковника поліції ОСОБА_1 щодо не включення до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції час служби у підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю, а також карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1.5 місяці у період з 04.10.1999 по 01.07.2011 та з 01.08.2011 по 12.08.2014.

Колегія суддів зазначає наступне:

Пунктом 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відповідачем у публічно-правовому спорі є суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога.

Особу, яка має відповідати за позовом, первісно визначає позивач у позовній заяві, як це передбачено статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України. Однак, суд першої інстанції, встановивши, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, наділений процесуальним правом заміні первісного відповідача належним відповідачем, залучення до участі співвідповідача або другого відповідача у випадку незгоди позивача із заміною (стаття 48 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як свідчать наявні у справі письмові докази, позивач був звільнений зі служби з поліції наказом Департаменту захисту економіки № 236 о/с від 31.07.2019 (а.с.15). Цим же наказом визначено його стаж служби в поліції та страховий стаж для призначення пенсії. Розрахунок вислуги років для призначення пенсії здійснено відділом кадрового забезпечення Департаменту захисту економіки та підписаний заступником начальника Департаменту захисту економіки (а.с.10-14).

Оскільки розрахунок вислуги років позивача Національною поліцією України не здійснювався, підстави для визнання таких дій протиправними відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не звертався ані до Департаменту захисту економіки, ані до Національної поліції України з приводу розрахунку вислуги років. Представник позивача наполягає на тому, що належним відповідачем у справі є саме Національна поліція України, зважаючи на прийняття рішення про ліквідацію Департаменту захисту економіки.

Колегія суддів вважає такі доводи неспроможними, оскільки, по-перше, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Департамент захисту економіки Національної поліції з 27.04.2020 перебуває в стані припинення, але не є ліквідованим; по-друге, наполягаючи на неможливості Департаменту захисту економіки бути відповідачем у справі, позивач, одночасно, визначив статус Департаменту у справі - як третьої особи, зазначивши про це у позовній заяві. При цьому, Департамент захисту економіки, від імені якого діє Голова ліквідаційної комісії, надав суду першої інстанції письмові пояснення щодо пред`явленого позову, заперечуючи проти його задоволення. Крім того, слід враховувати і ту обставину, що спір виник з приводу звільнення позивача з публічної служби, який є різновидом трудових правовідносин. Відтак, сторонами у справі є працівник та роботодавець (той орган, який приймає та звільняє з роботи). Департамент захисту економіки на час пред`явлення позову та вирішення спору по суті мав процесуальну правоздатність та дієздатність, у тому числі, користуватись процесуальними правами, доводячи правомірність здійсненого розрахунку вислуги років позивачеві. В протилежному випадку, Департамент не мав бути і іншим учасником справи третьою особою, якщо враховувати доводи представника позивача про ліквідацію цього державного органу.

Суд першої інстанції наведені обставини, про які вказував відповідач, залишив поза увагою; процесуальним правом на заміну неналежного відповідача або залучення другого відповідача, як це передбачено статтею 48 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався, а суд апеляційної інстанції такими повноваженнями на стадії апеляційного перегляду справи не наділений.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду про зобов`язання відповідача вчинити певні дії є способом захисту порушених прав. Для його застосування необхідним є встановлення судом обставини порушення певного права позивача конкретним суб`єктом відповідачем. Наслідком помилкового визначення судом першої інстанції Національної поліції України особою, яка має відповідати за позовом ОСОБА_1 , є прийняття рішення, яке не відповідає критеріям, визначеним статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права оскаржити правильність здійсненого Департаментом захисту економіки Національної поліції розрахунку його вислуги років, пред`явивши відповідний позов.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 р. в адміністративній справі №160/6514/20 скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 30 червня 2021 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук