Справа № 320/4153/21
Суддя: Файчак В.О.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

20 липня 2021 року м. Київ № 320/4153/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Файчак В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області, Ради адвокатів Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області (18000, м. Черкаси, бул. Шевченко 194), Ради адвокатів Черкаської області (18000, м. Черкаси, бул. Шевченко 194), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 13.08.2013 № 5 про анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_1 № 188 від 13.05.2002, рішення Ради адвокатів Черкаської області № 5 від 13.08.2013 про внесення до Єдиного реєстру адвокатів України відомостей про анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_1 № 188 від 13.05.2002 на підставі рішення КДКА Черкаської області від 13.08.2013 № 5.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 адміністративну справу №320/4153/21 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Не погоджуючись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 позивачем, подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021 скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2021, а адміністративну справу №320/4153/21 направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає таке.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області №7 від 01.03.2013 відкрито дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_1 .

За результатами розгляду дисциплінарної справи Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Черкаської області прийнято рішення від 06.03.2013 №13 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження.

Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21.06.2013 №V-007/2013 рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 01.03.2013 №7 про відкриття дисциплінарної справи залишено без змін, рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 06.03.2013 №13 про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження скасовано та ухвалено нове рішення про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення грубого одноразового порушення правил адвокатської етики і застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням із Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру адвокатів України рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 13.08.2013 № 5 анульовано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_1 № 188 від 13.05.2002, які внесені до реєстру на підставі рішення Ради адвокатів Черкаської області № 5 від 13.08.2013.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (в редакції, чинній на момент прийняття спірних рішень та внесення, з посиланням на них, відомостей про аналювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю позивача) до Єдиного реєстру адвокатів України) право на заняття адвокатською діяльністю припиняється шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у разі накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю.

Відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України (стаття 7 вказаного Закону).

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

З аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що початок відліку встановленого законодавством строку звернення до суду у випадку оскарження рішення суб`єкта владних повноважень пов`язується з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому крім Кодексу адміністративного судочинства України іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Статтею 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що у разі припинення права на заняття адвокатською діяльністю з підстав, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про припинення права на заняття адвокатською діяльністю може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Таким чином, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено спеціальний строк оскарження до суду рішень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про припинення права на заняття адвокатською діяльністю - тридцять днів з дня прийняття відповідною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури такого рішення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, зокрема, від 28.02.2020 у справі №520/3678/19, від 05.03.2020 у справі №815/2818/18, згідно якої строк на оскарження рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури обраховується з дня прийняття такого рішення і не пов`язаний на законодавчому рівні з часом отримання його копії або часом, коли особі стало або могло стати відомо про таке рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що відомості Єдиного реєстру адвокатів України є відкритими, позивач мав можливість дізнатися про існування спірних рішень у 2013 році, отже повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в цьому році. Позивач мав оскаржити в судовому порядку рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 13.08.2013 № 5 до 12.09.2013, а рішення Ради адвокатів Черкаської області № 5 від 13.08.2013 до 13.02.2014 (шестимісячний строк відповідно до ст. 122 КАС України).

Водночас, з даним позовом до суду позивач звернувся 08.04.2021, тобто з пропуском тридцятиденного та шестимісячний строку звернення до суду з дня прийняття спірних рішень.

Твердження позивача про те, що строк звернення до суду з даним позовом слід відраховувати з 05.02.2021, а саме після ознайомлення позивача із матеріалами справи №369/2257/19, суд вважає безпідставними, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на факт обізнаності позивача ще у 2013 році про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України, а отже про існування спірних рішень та про наслідки таких рішень для позивача.

Крім того, про підтвердження обізнаності ОСОБА_1 ще у 2013 році з рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яким позивача позбавлено права на заняття адвокатською діяльністю, свідчать факти встановлені з Єдиного дежавного реєстру судових рішень щодо неодноразового звернення ОСОБА_1 з позовами до судів, в яких ОСОБА_1 просив, у тому числі, скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про позбавлення його права на заняття адвокатською діяльністю. а саме: справи за №№: 2-4690/13 (760/15953/13-ц), 2-4691/13 (760/15955/13-ц), 758/9522/13-ц, №758/9523/13-ц, 758/9854/13-ц, 760/25722/14-ц (2-572/15). ОСОБА_1 подавались апеляційні скарги, зокрема, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2015 у справі №760/25722/14-ц (2-572/15), яка ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.10.2015 повернута.

Суд зауважує, що законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Таким чином, поновлення установленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Тобто, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі й установленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Водночас, норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Наведені позивачем у заяві про поновлення строків звернення до суду підстави пропуску таких строків не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява №23436/03, пункти 22- 23).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Зважаючи на ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення позивача з даним позовом до суду, суд дійшов висновку про відсутність поважних, незалежних від волевиявлення позивача причин, які б унеможливлювали оскарження ним протягом встановлених строків до адміністративного суду рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Черкаської області від 13.08.2013 № 5 та рішення Ради адвокатів Черкаської області № 5 від 13.08.2013 до 13.02.2014.

Відповідно до частин 1-2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак, оскільки позивачем не наведено аргументи та докази на підтвердження поважності причин пропуску встановленого строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд дійшов висновку про повернення адміністративного позову позивачу.

Суд зазначає, що згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути позивачеві.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Файчак В.О.