Справа № 420/4610/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4610/21

Головуючий в І інстанції: Радчук А.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 29.04.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2020 року № 18 щодо обмеження під час перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.10.2020 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», що діяв на час призначення пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати, на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 04.11.2020 року № 354, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2020 року № 18 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90 до 60 відсотків від суми заробітку, що враховується для перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.10.2020 року з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Одеської обласної прокуратури № 354 від 04 листопада 2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням раніше проведених виплат. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині про задоволення позову, наголошуючи на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року в частині задоволення позову та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, яким в задоволенні позову відмовити повністю, наголошуючи на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року перебуває на обліку в органах пенсійного фонду та отримує пенсію на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90 відсотків з середнього заробітку.

Одеською обласною прокуратурою Незнамовій І.О. було видано довідку № 354 від 04.11.2020 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, розмір якої визначено в сумі 74 158,24 грн.

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 09.11.2020 року із заявою про проведення перерахунку пенсії за вислугою років на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 04.11.2020 року № 354.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2020 року № 18 позивачу пенсію перераховано у розмірі 60% від заробітної плати та з обмеженням максимального розміру пенсії з 01.10.2020 року.

Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2020 року встановлено на рівні 17120 грн., з 01.12.2020 року 17690 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач оскаржила його до адміністративного суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії позивачу має застосовуватися норма, що визначала розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, у даному випадку 90%.

Суд першої інстанції зазначив, що внесені зміни до Закону України «Про прокуратуру» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 60% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при призначенні нових пенсій.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні в частині протиправного зменшення позивачу основного розміру пенсії за вислугу років з 90% відповідних сум грошового забезпечення до 60% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі довідки Одеської обласної прокуратури № 354 від 04 листопада 2020 року.

Що стосується максимального розміру пенсії, суд першої інстанції зазначив, що положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування обмеження максимальним розміром пенсії позивача у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, відповідно не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача без обмеження її максимального розміру на підставі довідки № 354 від 04.11.2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2020 року № 18 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90 до 60 відсотків від суми заробітку, що враховується для перерахунку пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.10.2020 року з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Одеської обласної прокуратури № 354 від 04 листопада 2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням раніше проведених виплат.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

За обставин даної справи, позивачу, якій пенсію призначено відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, на підставі вимог ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 року, ГУПФУ в Одеській області проведено перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівників прокуратури з 01.10.2020 року у розмірі 60% від заробітної плати згідно довідки Одеської обласної прокуратури № 354 від 04 листопада 2020 року та з обмеженням максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, питання щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівників прокуратури відповідно до Закону № 1697-VII не є спірним у даній справі.

Водночас, позивач вважає, що відповідачем протиправно здійснено наведений перерахунок пенсії із розрахунку 60% від заробітної плати з обмеженням максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами посилаючись на те, що до такого перерахунку розмір її пенсії визначався із розрахунку 90% та на момент призначення пенсії за Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ обмеження розміру пенсії не застосовувалось.

В свою чергу, обґрунтовуючи правомірність свого рішення в частині перерахунку пенсії позивача із розрахунку 60% від заробітної плати із застосуванням обмеження максимального розміру, відповідач у відзиві на позовну заяву та поданій апеляційній скарзі посилається на положення ч.ч. 2, 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, в редакції на дату проведення перерахунку пенсії.

Проте, колегія суддів вважає, що відповідач при проведенні перерахунку пенсії позивача помилково застосував положення ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, з огляду на викладене.

Так, позивач набула право на пенсію ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 2 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII, що діяв на час набуття права позивача на пенсію, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно наявного в матеріалах справи протоколу призначення позивачу пенсії, останній призначено пенсію за вислугу років з 03.04.2002 року з розрахунку 90% від заробітку.

Відповідач не оспорює, що пенсія позивачу була призначена з розрахунку 90% від заробітку, однак, вважає, що при проведенні перерахунку пенсії позивача у 2020 році відсотковий розмір пенсії має бути застосований у відповідності до вимог ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, в редакції на дату проведення перерахунку пенсії, а саме 60%.

Однак, колегія суддів вважає, що вказані доводи відповідача вірно визнані судом першої інстанції безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Тобто, ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, на яку посилається відповідач, стосується порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

В свою чергу, у спірному випадку позивачу було здійснено саме перерахунок пенсії, а тому, у відповідача не було підстав для застосування наведених вимог ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII.

В свою чергу, питання щодо перерахунку пенсії регулюється положеннями ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, яка згідно Рішення Конституційного Суду № 7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 року підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Наведені положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII не містять вимог щодо зміни при перерахунку пенсії відсоткового значення вже призначеної пенсії, тобто, цей показник є незмінним, а тому, колегія суддів вважає, що застосувавши при перерахунку пенсії 60% на підставі ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII, яка стосується порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, відповідач діяв протиправно, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача у цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується максимального розміру пенсії, колегія суддів виходить з наступного.

Як вже зазначалось колегією суддів, у спірному випадку позивач набула право на перерахунок пенсії на підставі вимог ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 року.

Згідно абз. 16 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, оскільки позивачу здійснено перерахунок пенсії саме на підставі вимог Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, відповідач при такому перерахунку цілком правомірно застосував положення абз. 16 ч. 15 ст. 86 цього Закону.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що їй пенсію було призначено у 2002 році на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII без обмеження максимального розміру, а тому, відповідно застосування положень абз. 16 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності після призначення їй пенсії звужує обсяг набутих нею прав, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 147, 151-2 та 152 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України; рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

На сьогодні Конституційний Суд України у своїх рішеннях сформував практику стосовно запровадження, шляхом прийняття законів, нових механізмів перерозподілу Державного бюджету України та використання бюджету Пенсійного фонду України у соціальній сфері, спрямованих на досягнення розумного балансу між інтересами окремих осіб, суспільства та держави.

Так, у Рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 (пункт 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 (пункт 2.1) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В даному рішенні Конституційний Суд спирається на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

У Рішенні Конституційного Суду від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

Тобто, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII, на який посилається позивач, втратив чинність, а тому, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів зазначає, що до проведення спірного перерахунку пенсії, розмір пенсії позивача складав 6795,86 грн.

В свою чергу, після перерахунку - 17690 грн. Тобто, у спірному випадку не відбулось звуження набутих позивачем прав.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 640/1744/20.

Також, в апеляційній скарзі позивач посилається на неможливість застосування до спірних правовідносин вимог абз. 16 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII щодо максимального розміру пенсії з огляду на те, що Закон № 1697-VII наведеними положеннями був доповнений Законами № 213-VIII від 02.03.2015 року, № 911-VIII від 24.12.2015 року, № 1774-VIII від 06.12.2016 року. Апелянт зазначає, що згідно Прикінцевих положень Законів №№ 213-VIII, 911-VIII, 1774-VIII дія положень цих Законів щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року, а також стосується пенсій працюючих пенсіонерів. За таких обставин, позивач вважає, що перерахунок її пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII має бути здійснений без обмеження максимального розміру.

Надаючи оцінку вказаним доводам апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, первинна редакції Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII містила положення, згідно яких максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність (ч. 15 ст. 86).

Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року частину п`ятнадцяту статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII викладено в такій редакції:

« 15. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність».

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Водночас, у спірних правовідносинах порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом № 213-VIII, щодо тимчасової невиплати пенсії під час роботи на відповідних посадах до позивача не застосовувався, а тому, колегія суддів відхиляє посилання позивача на наведені Прикінцеві положення вказаного Закону.

Також, Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року у частині п`ятнадцятій статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII абзаци перший і другий викладено в такій редакції:

« 15. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:

особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються»;

в абзаці четвертому цифри « 2016» замінити цифрами « 2017»;

абзац шостий доповнити реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Згідно Прикінцевих положень Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Проте, у спірних правовідносинах тимчасове, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, обмеження розміру пенсії, що визначено Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року не застосовано відповідачем, а тому, колегія суддів так само відхиляє посилання позивача на наведені Прикінцеві положення вказаного Закону.

Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 року у частині п`ятнадцятій статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII: в абзаці першому слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»; в абзаці другому слова «законами України «Про державну службу» замінити словами і цифрами «які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України»; в абзаці четвертому цифри « 2017» замінити цифрами « 2018»; в абзаці шостому слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Прикінцеві положення Закону України № 1774-VIII не містять будь-яких норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача та погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення норм чинного законодавства, якими обмежується максимальний розмір пенсії не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 359/3736/17.

Поряд з цим, доходячи вірного висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача щодо зменшення відсоткового розміру пенсії позивача при проведенні перерахунку пенсії, однак, правомірність рішення відповідача в частині обмеження розміру пенсії, суд першої інстанції помилково скасував рішення відповідача та зобов`язав останнього здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки зміна відсоткового значення розміру пенсії, враховуючи встановлені обмеження її максимального розміру, не призводить до збільшення розміру пенсії позивача, що відповідно свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Судом у даній справі не встановлено порушень з боку відповідача в частині кінцевого розміру пенсії, який виплачується позивачу після перерахунку, а тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно обрано спосіб захисту в частині порушених прав позивача.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем при перерахунку пенсії не вірно визначено відсоткове значення розміру пенсії, однак, враховуючи встановлені обмеження її максимального розміру, вірно визначено кінцевий розмір пенсії, колегія суддів, з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2020 року № 18 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90 до 60 відсотків від суми заробітку визнанню протиправним із зобов`язанням відповідача внести зміни до рішення про перерахунок пенсії позивача із визначанням відсоткового значення розміру пенсії - 90%. Водночас, за наведених обставин у справі та висновків суду, у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити із викладенням її резолютивної частини у новій редакції, в іншій частині - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року змінити, виклавши абзаци 2, 3 його резолютивної частини в наступній редакції:

«Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2020 року № 18 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90 до 60 відсотків від суми заробітку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області внести зміни до рішення № 18 від 17.11.2020 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2020 року та визначити загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 90% замість 60%.».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.07.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька