Справа № 120/285/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

23 червня 2021 р. Справа № 120/285/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, в якому, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, оформлене протоколом від 19.11.2020 «Про вилучення посвідчення ветерана війни»;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області повернути вилучене в грудні 2020 року посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серія НОМЕР_1 від 20.03.2019 року, яке було вилучено відповідачем на виконання оскаржуваного рішення оформленого протоколом від 19.11.2020 року «Про вилучення посвідчення ветерана війни», про що повідомити органи військового комісаріату та Головного управління Пенсійного фонду України.

В обґрунтування зазначених вимог зазначає, що листом за вих. № 2257/01-07 від 24.11.2020 відповідач повідомив його, що протоколом засідання комісії при Тульчинському управлінні соціального захисту населення райдержадміністрації від 19.11.2020 «Про вилучення посвідчення ветерана війни» йому скасовано статус особи з інвалідністю внаслідок війни, який був встановлений відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в зв`язку з відсутністю документів про безпосередню участь в антитерористичній операції у період її проведення та у висновку ВЛК відсутнє пов`язання травми із захистом Батьківщини та запропонували до 30.11.2020 здати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

В грудні місяці 2020 року на виконання рішення відповідача добровільно здав відповідачеві посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Із змісту протоколу засідання комісії при Тульчинському управлінні соціального захисту населення райдержадміністрації від 19.11.2020 року «Про вилучення посвідчення ветерана війни» яке вважається протокольним рішенням відповідача, вбачається, що відповідач вирішив провести вилучення посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни з підставі відсутністю правових підстав для встановлення даного статусу, а саме, відсутність документів про безпосередню участь в антитерористичній операції/операції об`єднаних сил у період її проведення пов`язання травми із захистом Батьківщини.

Із таким рішенням відповідача про вилучення посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, не погоджується, вважає його протиправним і таким, що підлягає скасуванню з таких підстав.

25 листопада 2014 року, в період часткової мобілізації, уклав контракт із Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України, терміном на 3 (три) роки.

Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 309 від 25.11.2014 його було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, присвоєно військове звання солдат, призначено на посаду стрільця взводу охорони роти охорони.

Згідно посвідчення про відрядження від 27.09.2016 № 2156 військової частини НОМЕР_2 був відряджений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) та командира військової частини НОМЕР_4 (м. Коломия) з 28.09.2016 для виконання службових (бойових), завдань у районах проведення АТО, та прибув у військову частину 28.09.2016 і був призначений на посаду кулеметника.

07.10.2016 під час проведення на стрільбищі військової частини, польова пошта НОМЕР_3 , занять зі стрільб з РПГ-7 отримав вибухову травму, акутравми вух.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 28.11.2016 за вих. № 371, 28.11.2016 року проведений медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_5 і поставлений діагноз: Стан після перенесеної вибухової травми (07.10.2016р); акутравми вух, після травматичного під гострого двобічного кохлеарного невриту з тимчасовим функціональним розладом. Травма пов`язана з проходженням військової служби.

07.11.2017 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 07.11.2017 № 50-рс звільнений з військової служби в запас за пунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби) ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується Витягом із Наказу командира 456 бригади транспортної авіації (по особовому складу) від 07.11.2017 року № 50-рс.

Вперше, статус інваліда війни 3 групи інвалідності поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби було встановлено 29 травня 2018 року, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_7 від 29.05.2018 року.

Після повторного встановлення мені 3 групи інвалідності поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, статус особи з інвалідністю внаслідок війни було продовжено до 02.07.2022.

Тому вважає, що підстави для позбавлення особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та вилучення посвідчень встановлені законодавством України в даному випадку немає, оскільки будучи відрядженим для безпосередньої участі в АТО із залученням до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, під час проведення на стрільбищі занять зі стрільб з РПГ-7 отримав вибухову травму, акутравми вух і отримана травма обох вух визнана ВЛК як такою, що пов`язана із виконанням обов`язків військової служби (проходженням військової служби).

Ухвалою суду від 04.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

01.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що під час засідання, проведеного відповідачем, здійснювалася перевірка документів позивача щодо правомірності отримання ним відповідного статусу - особи з інвалідністю внаслідок війни III групи.

Зокрема, відповідачем встановлено відсутність підстав для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни позивачу, що полягає у відсутності необхідних документів для його надання, а саме довідки про безпосередню участь в зоні антитерористичної операції/операції об`єднаних сил у період її проведення, висновку військово-лікарської комісії про пов`язання травми із захистом Батьківщини.

Так, відповідач дійшов висновку про помилкове надання відповідного статусу позивачу, тому просить відмовити у задоволенні позову.

09.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та такими, що не спростовує доводи, викладені у позовній заяві як підстави для задоволення позову.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з такого.

20.03.2019 ОСОБА_1 було видано посвідчення серія НОМЕР_1 , строком до 01.04.2020 року як особі з інвалідністю 3 групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

26.06.2020 позивачу повторно була встановлена 3 група інвалідності поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААБ № 828716 видана 26.06.2020 року строком до 01.07.2022 року.

Після повторного встановлення мені 3 групи інвалідності поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, статус особи з інвалідністю внаслідок війни було продовжено до 02.07.2022 року.

Разом з тим, листом за вих.№ 2257/01-07 від 24.11.2020 відповідач повідомив позивача, що протоколом засідання комісії при Тульчинському управлінні соціального захисту населення райдержадміністрації від 19.11.2020 «Про вилучення посвідчення ветерана війни» було скасовано статус особи з інвалідністю внаслідок війни, який був встановлений відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в зв`язку з відсутністю документів про безпосередню участь в антитерористичній операції у період її проведення та у висновку ВЛК відсутнє пов`язання травми із захистом Батьківщини.

Як повідомив позивач, в грудні місяці 2020 року на виконання рішення відповідача добровільно здав відповідачеві посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

З таким рішення відповідача, позивач не погоджується, тому звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з пунктом 1 частини 2 цієї статті до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Таким чином, для надання особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до вимог наведених норм необхідним є існування наступних умов: отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з участю в бойових діях у мирний час, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Отже, за змістом ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать виключно особи з числа військовослужбовців діючої армії та інші, які отримали інвалідність під час захисту Батьківщини, або ж виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій.

Водночас, проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни».

Віднесення особи до інваліда війни відповідно до ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни» безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 4 цього Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, особи з інвалідністю внаслідок війни.

Таким чином, необхідно з`ясувати саму причину інвалідності, а саме чи дійсно пов`язана вона з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни» (під час воєнних дій), адже в іншому випадку особа не може вважатись інвалідом війни.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 824/32/19-а.

Відповідно до п. 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово- лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Згідно з підпунктом «а» пункту 21.5 Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане військовослужбовцем під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією, участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни)», а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угрупувань, ВЛК приймає постанову у такому формулюванні: «Поранення (контузія, травма, каліцтво) ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».

Водночас, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння) у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії, то відповідно до підпункту «б» пункту 21.5 Положення ВЛК приймає постанову у такому формулюванні: «Поранення (контузія, травма, каліцтво) ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби».

За змістом пунктів 21.12, 21.13 Положення №402 причинний зв`язок захворювань (поранень) у колишніх військовослужбовців, які пройшли медичний огляд раніше, та/або у разі відсутності у свідоцтві про хворобу або інших військово-медичних документах постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань (поранень), причинний зв`язок визначається (переглядається) штатними ВЛК за територіальним принципом.

Отже, обов`язковою умовою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є наявність відповідної постанови ВЛК із висновком про те. що поранення (контузія, травма, каліцтво) пов`язане із захистом Батьківщини.

Як встановлено матеріалами справи 25 листопада 2014 року, в період часткової мобілізації, ОСОБА_1 уклав контракт із Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України, терміном на 3 (три) роки.

Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 309 від 25.11.2014 позивачу було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, присвоєно військове звання солдат, призначено на посаду стрільця взводу охорони роти охорони, та визнано вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно посвідчення про відрядження від 27.09.2016 № 2156 військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 був відряджений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) та командира військової частини НОМЕР_4 (м. Коломия) з 28.09.2016 для виконання службових (бойових), завдань у районах проведення АТО, та прибув у військову частину 28.09.2016 і був призначений на посаду кулеметника.

07.10.2016 під час проведення на стрільбищі військової частини, польова пошта НОМЕР_3 , занять зі стрільб з РПГ-7 я отримав вибухову травму, акутравми вух.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 28.11.2016 за вих. № 371, 28.11.2016 проведений медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_5 і ОСОБА_1 поставлений діагноз: Стан після перенесеної вибухової травми (07.10.2016); акутравми вух, після травматичного під гострого двобічного кохлеарного невриту з тимчасовим функціональним розладом. Травма пов`язана з проходженням військової служби.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 20.12.2016 за вих. № 2080/1, 20 грудня 2016 року проведений огляд ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону А1028 і поставлений діагноз: Стан після гострої акустичної травми (07.10.2016), у вигляді під гострої травматичної двобічної сенсоневральної приглухуватості при сприйнятті шепітної мови біля вушних раковин в стадії відновлення функції. Травма пов`язана з проходженням військової служби.

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 05.09.2017 за вих. № 114 встановлено, що 07.10.2016 отримав вибухову травму акутравми вух, після травматичний підгострий двобічних кохлеарний неврит, за обставин: під час здійснення вправ з практичних стрільб, травма отримана під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно Свідоцтва про хворобу № 630 від 11.10.2017 за вих. № 934 позивачу встановлено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва. Наслідки вибухової травми (07.10.2016): закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, акубаротравми у вигляді лівобічної пірамідної недостатності, вираженого антено-вегетативного синдрому та незначного вестибулоатактичного синдрому з помірним порушенням функції, двобічної нейросенсорної приглухуватості зі сприйняттям шепітної мови 0 м на обидва вуха. Травма пов`язана з проходженням військової служби.

26.06.2020 позивачу повторно була встановлена 3 група інвалідності поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААБ № 828716 видана 26.06.2020 року строком до 01.07.2022 року.

Отже, з змісту наданих позивачем документів вбачається, що позивач отримав інвалідність під час тренувань та не брав участі у захисті Батьківщини, не перебував на фронті чи в районі воєнних дій, у складі діючої армії не служив.

Більше того, факт того, що поранення було отримане позивачем під час здійснення вправ з практичних стрільб на стрільбищі військової частини, польової пошти НОМЕР_3 позивачем не заперечується.

Отже, вищевказані довідки не можуть вважатися доказом що підтверджує причинний зв`язок поранення позивача (контузія, травма, каліцтво) із захистом Батьківщини.

У свою чергу, механізм отримання статусу визначений Порядком надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення, затвердженого Постановою КМ України № 685 від 08.09.2015 (далі - Порядок).

Абзацом другим пункту 2 Порядку визначено, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, поліцейським, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до абзацу четвертого цього пункту статус особи з інвалідністю внаслідок війни надається: особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції в період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до закону військових формувань та правоохоронних органів.

Звідси слідує, що обов`язковою умовою для отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, є отримання травми під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції в період її проведення.

Більше того, згідно з п.п. 1 пункту 4 Порядку підставою для надання особам статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є:

1) для осіб, зазначених в абзацах другому і четвертому пункту 2 цього Порядку:

- довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності;

- документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

При цьому суд зауважує, що позивач отримав відповідну вибухову травму під час стрільб, а не під час безпосередньої участі в АТО/ООС. Доказів на підтвердження того, що травма була отримана під час безпосередньої участі в антитерористичній операції матеріали справи не містять.

Крім цього, позивач зазначає про порушення процедури позбавлення відповідного статусу, з цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до п. 8 Порядку регламентовано, що орган соціального захисту населення позбавляє особу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у разі:

наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину під час участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення;

виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення або надання недостовірних даних про особу;

подання особою заяви про позбавлення її статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року за № 302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (Далі - Положення).

Пунктом 3 Положення визначено, що до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни») видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Відповідно до п. 10 Положення посвідчення особам з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення (пункт і 3-1 цього Положення).

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини11 суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також Європейський суд з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на Саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo у. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Отже, порушення принципу належного урядування має місце у разі, коли державний орган не дотримуючись власних процедур тим самим порушує права особи, або виправляє свої минулі помилки, вчиняючи дії, які порушують права особи. Тобто, визначальним в даному випадку є наявність порушення прав особи внаслідок таких дій державного органу.

Однак, в даному випадку жодних порушень прав позивача внаслідок оскаржуваних дій та розпорядження відповідача не встановлено, до того ж, внаслідок помилки відповідача, допущеної у минулому, позивач тривалий період часу перебував у більш сприятливих умовах ніж на які мав законне право.

При цьому, виправлення такої помилки відповідачем спрямоване на відновлення законності та жодним чином не може свідчити про безпідставне втручання у законні права позивача, адже такі права надані позивачу без наявності достатніх на те правових підстав.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 824/32/19-а.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд наголошує, що статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері пенсійного забезпечення, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 )
Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області (вул. М. Леонтовича, 1, м. Тульчин, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна