Справа № 200/10511/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року справа №200/10511/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 200/10511/20-а (головуючий суддя І інстанції Шинкарьова І.В.), складене у повному обсязі 19 квітня 2021 року у м. Слов`янську Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій відповідача протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить суд:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період військової служби з 26.08.2016 по 03.10.2020 у розмірі 4 001,06 грн без застосування базового місяця січня 2008 року.

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати індексації грошового забезпечення за період служби з 26.08.2016 по 03.10.2020 у розмірі 176 831,06 грн.

визнати протиправною дію ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2018 по 03.10.2020 без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01.03.2018 по 03.10.2020 у розмірі 78 035,87 грн.

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2020 роки у розмірі 15 092,32 грн.

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 04.10.2020 по 06.11.2020 у розмірі 23 232,00 грн.

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченого грошового забезпечення та компенсації невикористаної додаткової відпустки при звільненні (а.с. 1-17)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 26.08.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26.08.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 95-102).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання протиправним дії відповідача щодо нарахування та виплат позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 26.08.2016 по 03.10.2020 у розмірі 4 001,06 грн. без застосування базового місяця січня 2008 року, про стягнення заборгованості з виплати індексації грошового забезпечення за період служби з 26.08.2016 по 03.10.2020 у розмірі 176 831,06 грн. та задовольнити ці вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд зобов`язаний встановити базовий місяць для нарахування індексації.

Вважає, що базовий місяць для обчислення індексації з 28.10.2016 року є січень 2008 року, з 01.03.2018 березень 2018 року.

При цьому, вважає, що сума фіксованої індексації за березень 2018 року складає 3 046,00 грн., та з березня 2018 року по місяць звільнення ця фіксована сума не є змінною (а.с. 105-111).

Крім того, не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що відповідно до статті 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, пункту 6 Порядку № 1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у листопаді 2015 року - листопаді 2019 року у Міністерства оборони України не було (а.с. 116-119).

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Кальміусько-Нікольському військовому комісаріаті з 26 серпня 2016 року по 03 жовтня 2020 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 позивач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Наказом військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 03.10.2020 №281 позивача, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 03 жовтня 2020 року.

07 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив зокрема: нарахувати і виплатити недоплачені з 01.03.2018 по день звільнення посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, інші доплати, надбавки виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року відповідно до примітки до додатків 1,14 постанови КМУ № 704 від 30.08.2017; нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку по виплаті індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, недоплачених сум посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років.

Листом від 19 жовтня 2020 року відповідач повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення з 29 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року не нараховувалась та не виплачувалась, у зв`язку з відсутністю механізму нарахування та індексації грошового забезпечення для військовослужбовців та не закладенням до бюджету коштів для виплати індексації.

До заяви було додано довідку про нараховане/виплачене грошове забезпечення за період з 29 серпня 2016 року по 03 жовтня 2020 року, довідку-розрахунок сум індексації грошового забезпечення за період з 29 серпня 2016 року по 03 жовтня 2020 року, Довідку-розрахунок компенсації за додатку відпустку як УБД за 2017-2020 роки.

Згідно директиви командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.12.2019 року №Д-11 ДСК Про формування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_4 у 2020 році Донецький обласний військовий комісаріат було переформовано у Донецький територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Згідно довідки розрахунку від 19 жовтня 2020 року № 10/233 грошового компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2020 року виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03.10.2020, наданої відповідачем вбачається, що у позивача посадовий оклад був 3170,00 грн, оклад за військовим званням 950,00 грн, надбавка за вислугу років - 45% - 1854,00 грн, надбавки за особливості проходження служби 65% - 3883,10 грн, премія 100% - 3170,00 грн, Разом розмір грошового забезпечення 13027,10 грн, Грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 3 роки (2017-2020 рр) за 56 днів 24317,23 грн, військовий збір 364,76 грн.

Із розрахунку індексації позивача вбачається, що за період з серпня 2016 року по жовтень 2020 року позивачу виплачено суми індексації з грудня 2018 року по 03 жовтень 2020 року у розмірі 4001,06 грн.

З архівних відомостей №1-5 вбачається, що з 01.03.2018 позивачу виплачувалась надбавка за вислугу років відповідно до додатку № 16 постанови КМУ № 704 в розмірі від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання. З 01.03.2018 по 01.10.2018 позивачу виплачувалась надбавка за вислугу років в розмірі 1442,00 грн ((3170 + 950) х 35%). з 01.10.2018 по 01.02.2020 позивачу виплачувалась надбавка за вислугу років розмірі в 1648,00 грн ((3170 + 950) х 40%). З 01.02.2020 по 03.10.2020 позивачу виплачувалась надбавка за вислугою років в розмірі 1894,50 грн ((3260+950)х45%).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідачів щодо невиплати позивачу індексації з встановлення відповідного базового місяця.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26.08.2016 року по 28.02.2018 року та нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не була нарахована та не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з 26 серпня 2016 року по лютий 2018 року, відтак має місце протиправна бездіяльність, так як проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у Міністерства оборони України не було, колегія суддів вважає їх неприйнятними, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відтак, з огляду на невиплату позивачу індексації за вказаний вище період, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 26 серпня 2015 року по лютий 2018 року.

Щодо застосування базового місяця січня 2008 року до даного періоду, то суд зазначає наступне.

За визначенням статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону № 1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частиною другою статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 8 Закону № 1282-XII перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.

За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078) індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (абзац 1).

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії (абзац 2).

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає (абзац 5).

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 6).

У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу (абзац 7).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (абзац 1).

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абзац 2).

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3).

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац 4).

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Згідно з пунктом 10-2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Пунктом 14 Порядку № 1078 визначено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

З вищевикладеного слідує, що індексація оплати праці (грошового забезпечення) є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, які мають систематичний (щомісячний) характер.

За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, проведення якої не залежить від волевиявлення роботодавців чи працівників.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача щодо посилання на положення статті 5 Закону України № 1282-XII, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, оскільки вони не відповідають нормам Закону № 1282-XII та пункту 11 Порядку № 1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 825/874/17.

На час виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців (далі Постанова № 1294).

Пунктом 13 постанови № 1294 визначено, що остання набирає чинність з 01 січня 2008 року.

Постанова № 1294 діяла до дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме до 01 березня 2018 року.

Проаналізувавши Постанову № 1294 в період її дії у період оскаржуваних правовідносин (які суд вважає за необхідне задовольнити), суд вбачає незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.

Отже, внаслідок незмінності до 01 березня 2018 року посадового окладу позивача, базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення у межах спірних правовідносин (задоволених судом) за період з 26.08.2016 року по 28.02.2018 року включно є січень 2008 року. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного є неприйнятними доводи апеляційної скарги позивача щодо не застосування вказаного базового місяця у цей період.

При цьому, відповідно до висновків Верховного Суду до даних правовідносин, яка висловлена у постанові від 15.10.2020 по справі 240/11882/19, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені у зв`язку з несплатою самої суми індексації.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про розрахунок, який проведений позивачем самостійно, колегія суддів також вважає його неприйнятним з огляду на те, що визначення суми індексації на підставі розрахунку самого представника позивача є необґрунтованою, оскільки такий розрахунок не є належним та допустимим доказом визначення суми індексації необхідної для перерахунку.

При цьому, нарахування суми індексації за певний період, на переконання суду, належить до дискреційних повноважень відповідача як зазначено у висновку Верховного Суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про задоволення вимог нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 03 жовтня 2020 року індексацію грошового забезпечення із встановленням фіксованої суми індексації з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, колегія суддів вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до мотивів позову спірним питанням є те, що усупереч абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 відповідач починаючи з 01.03.2018 не виплачував позивачу фіксовану суму індексації грошового забезпечення в розмірі 3046,31 грн. в місяць, тобто позивач оскаржує розмір проведеної індексації у період з 01.03.2018 по 03.05.2020 року.

Згідно з архівною відомістю №3, за лютий 2018 року грошове забезпечення позивача становить 9136,96 грн., в тому числі посадовий оклад 740,00 грн, оклад за військове звання - 60,00грн, надбавка за вислугу років - 200,00 грн., щомісячна премія 4210,60 грн., надбавка за особливості проходження служби -500,00 грошова винагорода -3426,36 грн. Нарахований дохід у березні 2018 становить 10553,80 грн., а саме, посадовий оклад - 3170,00 грн, оклад за військове звання - 950,00грн, надбавка за вислугу років 1442,00 грн., надбавка за особливості проходження військової служби - 500,00грн, щомісячна премія - 4491,00грн.

Тобто, позивач вказує, грошовий дохід позивача у зв`язку з підняттям з 01.03.2018 посадових окладів збільшився на 1416,84 грн. Тому, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме 4463,15 грн. 1416,84 грн. та становить 3046 грн.

Натомість, у спірному випадку, посадовий оклад позивача був підвищений у березні місяці 2018, та у порівняні із лютим 2018 посадовий оклад позивача збільшився із 740 грн. до 3170 грн. (березень 2018).

Відповідно до п. 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 %.

Отже, відповідно до п. 5 вказаного Порядку, проведення індексації грошових доходів населення, індекс споживчих цін у березні 2018 року рівний 1 та індексація грошового забезпечення не нараховується.

Позивач посилається, що відповідно до абз 4 п. 5 Порядку №1078, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до матеріалів справи у березні 2018 року посадовий оклад позивача збільшено з 740 грн. до 3170 грн. Відтак, застосування величини приросту індексу споживчих цін у розмірі 253,3 % за лютий місяць 2018 є помилковим, оскільки місяцем підвищення доходу є березень 2018, який відповідно до Порядку №1078 став базовим місяцем для розрахунку індексації.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) у березні 2018 року щодо лютого становив 101,1%., а поріг індексації розрахований наростаючим підсумком з 01 березня 2018 р. по листопад 2018 року не перевищив 103 %.

Підсумовуючи, виходячи із меж заявлених вимог та їх мотивів, підстав для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, виходячи із фіксованої величини в розмірі 3046,31 грн. до періоду з 01.03.2018 по 03.10.2020 не має, а відтак висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені вищевказаних вимог є правомірним.

Відповідно до довідки про розрахунок індексації грошового забезпечення від 19.10.2020 №10/234, у період з грудня 2018 року по 03.10.2020 року, індексація позивачу нараховувалась та виплачувалась.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 200/10511/20-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 липня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

І. Д. Компанієць

Г.М. Міронова