Справа № 240/3160/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

16 липня 2021 року м. Житомир справа № 240/3160/21

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною бездіяльності, скасування арешту на майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо не зняття арешту з нерухомого майна;

- скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) відповідно до постанови Житомирського районного відділу державної виконавчої служби центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №11523398 від 18.02.2009, реєстраційний номер обтяження 8486009;

- скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) відповідно до постанови Житомирського районного відділу державної виконавчої служби центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №28693443 від 14.09.2011, реєстраційний номер обтяження 11607910.

Ухвалою від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі №240/3160/21 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 28 квітня 2021 року о 14:30.

28 квітня 2021 року Житомирським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) було подано до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском нею процесуального строку на звернення з даним позовом до суду.

Розглянувши питання дотримання ОСОБА_1 процесуальних строків на звернення з даним позовом до суду, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 287 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Так, частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є протиправна, на переконання ОСОБА_1 , бездіяльність Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо не зняття арешту з її нерухомого майна, накладеного у ВП № 1523398 на підставі постанови Житомирського районного відділу державної виконавчої служби центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 18.02.2009, та у ВП №28693443 на підставі постанови Житомирського районного відділу державної виконавчої служби центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 14.09.2011.

При цьому, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, що відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Однак, відповідач після винесення постанови від 25.08.2010 про закінчення виконавчого провадження №1523398 та постанови від 30.01.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №28693443, накладений на її майно арешт не зняв, що на переконання позивача свідчить про його протиправну бездіяльність.

Визначаючи початок перебігу для позивача процесуального строку на звернення з даним позовом до суду, суд зазначає наступне.

Встановлений статтею 287 КАС України десятиденний строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд також зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен був дізнатись", що містяться у статті 287 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до статті 50 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" (яка була чинною на момент винесення постанови від 25.08.2010 про закінчення виконавчого провадження №1523398) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення закріплені також і у статті 40 Закону України 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження", якою передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що в момент закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, у державного виконавця виникає обов`язок щодо зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника.

Таким чином, з моменту винесення постанови від 25.08.2010 про закінчення виконавчого провадження №1523398 та постанови від 30.01.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №28693443 і не зняття при цьому арешту, накладеного на майно позивача, почалась протиправна, на переконання ОСОБА_1 , бездіяльність Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо не зняття арешту з її нерухомого майна, накладеного у ВП № 1523398 у ВП №28693443.

Відтак, саме з 25.08.2010 - дати винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №1523398 та 30.01.2018 - дати винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №28693443, ОСОБА_1 дізналася/мала реальну можливість дізнатися про порушення її прав Житомирським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), яке полягало у бездіяльності щодо не зняття арешту з її нерухомого майна.

Разом з тим, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що про наявність відносно неї інформація про обтяження її майна на підставі постанови Житомирського районного відділу державної виконавчої служби центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №11523398 від 18.02.2009 (реєстраційний номер обтяження 8486009) та постанови Житомирського районного відділу державної виконавчої служби центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №28693443 від 14.09.2011 (реєстраційний номер обтяження 11607910), їй стало відомо з відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Дослідивши під час розгляду справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 229402729), який був долучений позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він був сформований 23 жовтня 2020 року.

Вказане достаменно свідчить, що починаючи з 23 жовтня 2020 року (з моменту отримання вищезазначеного витягу) ОСОБА_1 була обізнана про те, що її нерухоме майно перебуває під арештом, та відповідно й обізнана про протиправну, на її переконання, бездіяльність Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо не зняття такого арешту після винесення постанови від 25.08.2010 про закінчення виконавчого провадження №1523398 та постанови від 30.01.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №28693443.

Відтак, щонайпізніше 23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав, а тому саме з 23 жовтня 2020 року для неї розпочався перебіг процесуального строку на звернення з даним позовом до суду.

Водночас, з вказаним адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернулась 26 лютого 2021 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті, в якому її позов надійшов до суду.

З огляду на вказані обставини, судом зроблено висновок, що ОСОБА_1 пропущено визначений статтею 287 КАС України десятиденний строк на звернення до суду щодо оскарження бездіяльності Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) по не зняттю арешту з її нерухомого майна.

У зв`язку з цим, ухвалою від 07 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу надано строк для подачі клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На виконання вимог частини 1 статті 121 КАС України та ухвали від 07 травня 2021 року, ОСОБА_1 подала до суду заяву про поновлення процесуального строку на звернення з даним позовом до суду, в якій вказала, що 16 лютого 2021 року вона звернулась до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) із заявою про зняття арешту з її нерухомого майна. У відповідь на вказану заяву 18 лютого 2021 року вона отримала лист від 18.02.2021 №8.5-20/9/2021/7120 з відмовою. Відтак, позивач вважає, що саме з 18.02.2021 - з моменту отримання вказаного листа їй стало відомо про порушення її прав Житомирський районний відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), і саме з цього моменту для неї розпочався перебіг строку на звернення до суду. З огляду на те що даний адміністративний позов був поданий нею 23.02.2021, ОСОБА_1 вважає, що визначений в статті 287 КАС України десятиденний процесуальний строк на звернення до суду нею не порушений.

Водночас, суд зауважує, що з вказаним адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернулась 26.02.2021, а не 23.02.2021, що підтверджується поштовим штампом на конверті, в якому її позов надійшов до суду.

Розглянувши вказані ОСОБА_1 в заяві доводи, суд зазначає наступне.

Пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

При цьому, наявність навіть об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що той факт, що до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) із заявою про зняття арешту з її нерухомого майна ОСОБА_1 звернулась 16 лютого 2021 року та отримала за результатами свого звернення відмову, оформлену листом від 18.02.2021 №8.5-20/9/2021/7120 не змінює часу, з якого вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише штучно створеною передумовою звернення до суду.

Судом також враховується, що з огляду на те, що дана справа належить до категорії термінових адміністративних справ, порушення позивачем процесуального строку на звернення з даним позовом до суду (з 23.10.2020 по 26.02.2021) було занадто тривалим, хоча об`єктивно для позивача були створені обставини, які дозволяли забезпечити можливість вчасно поставити перед судом питання щодо оцінки правомірності бездіяльності відповідача. Оскільки позивачем протягом чотирьох місяців не був реалізований процесуальний інтерес до судового захисту своїх прав, суд не встановив жодних об`єктивних та непереборних обставин, які унеможливлювали б для позивача звернення з позовом до суду вчасно.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що намір захистити у судовому порядку порушені права має реалізовуватись у чіткій відповідності до вимог процесуального закону і має бути наслідком добросовісних дій позивача.

Отже, за наведених обставин та з огляду на ненадання позивачем доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку звернення до суду, викладені позивачем обставини у заяві про поновлення строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними, оскільки такі причини не носять ознак об`єктивності та непереборності безпосередньо для позивача, а реалізація останнім права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, які є поважними, позивачем не вказано.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно з частиною 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на те, що позовна заява ОСОБА_1 подана до суду з пропуском встановленого законом процесуального строку на звернення до суду, та беручи до уваги, що підстави, вказані нею у заяві про поновлення пропущеного строку, визнані судом неповажними, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

На підставі вищезазначеного та керуючись статтями 122, 123, 171, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною бездіяльності, скасування арешту на майно - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 КАС України та згідно з частиною 6 статті 287 КАС України може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович