Справа № 380/6712/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6712/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в якому просить:

- визнати незаконним і скасувати наказ від 16 березня 2021 року щодо звільнення, ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління Державної податкової служби у Львівській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління Державної податкової служби у Львівській області з часу звільнення;

- стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь ОСОБА_1 суму компенсації за час вимушеного прогулу з 16.03.2021 р. по день винесення судового рішення у розмірі середнього місячного заробітку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом ГУ ДПС у Львівській області від 16 березня 2021 року головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління Державної податкової служби у Львівській області ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено на посаду державної служби, а саме на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця ОСОБА_2 , яка небувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивач не погоджується із звільненням із займаної посади, зазначає, що Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.02.2021 року у справі №462/7698/20, ОСОБА_1 відсторонено від посади головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Львівській області строком на 2 місяці. Строк відсторонення від посади ОСОБА_1 закінчився 04.04.2021 року.

Позивач стверджує, що його не було належним чином повідомлено про звільнення з посади 16.03.2021 року, а відтак роботодавець, видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 не скористався своїм обов`язком та свідомо допустив фактичне продовження трудових відносин.

Оскільки позивач фактично не був звільнений за день до виходу тимчасово відсутнього працівника, а трудові відносини з ним тривали до 05 квітня 2021 року - відповідно до вимог ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України трудовий договір вважався укладеним на невизначений строк. За таких обставин, на переконання позивача, звільнення у зв`язку з закінченням строку призначення на посаду, тобто на підставі п. 2 ст. 85 ЗУ «Про державну службу» є незаконним.

З огляду на наведене, позивач вважає, що спірний наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління Державної податкової служби у Львівській області із виплатою йому відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також представником позивача 08.06.2021 року було подано відповідь на відзив, в якому додатково зазначено, що на жоден із листів, які надсилалися на електронну адресу позивача роботодавцем, електронний підпис не накладався. Крім того, копія наказу про звільнення та повідомлення про необхідність отримання трудової книжки було відправлено відповідачем лише 21.03.2021 року. На переконання позивача, наведене свідчить, що ОСОБА_1 фактично не був звільнений за день виходу тимчасово відсутнього працівника, а трудові відносини з ним тривали до 05 квітня 2021 року, а тому відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України трудовий договір вважався укладеним на невизначений строк.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задоволити.

Відповідач - ГУ ДПС у Львівській області щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 14.05.2021 року. Відповідач зазначив, що наказом Головного управління ДПС у Львівській області «Про припинення державної служби» від 16.03.2021 року №115-О було припинено державну службу та звільнено з 16.03.2021 року у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Львівській області на час відпустки для догляду за дитиною, основного працівника ОСОБА_2 до дня фактичного виходу її з відпустки. Підставою до прийняття вищезазначеного наказу став наказ ГУ ДПС у Львівській області від 16.03.201 № 114-О «Про вихід на роботу» ОСОБА_2 .

Відповідач покликається на вимоги п. 2 ч. 2 ст. 34, п. 2 ч. 1 ст. 83 та ч. ч. 1, 2 ст. 85 Закону України «Про державну службу».

Окрім того, звернув увагу суду, що ОСОБА_1 у повідомленні відповідно до статті 9-1 Закону України «Про державну службу» зазначив, що засобом телекомунікаційного зв`язку з ним є електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає твердження позивача, що він не був звільнений за день до виходу тимчасово відсутнього працівника такими, що не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Відповідач зазначає, що ним Головним управлінням ДПС у Львівській області було завчасно попереджено про звільнення позивача, винесено наказ «Про припинення державної служби» від 16.03.2021 року №115-О, та ознайомлено з ним, згідно норм статті 9-1 Закону України «Про державну службу».

Оскільки, звільнення відбулось з законної підстави, а саме передбаченої ч. 2 ст. 85 Закону України «Про державну службу», про що було повідомлено позивача у порядку встановленому законодавством, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 не підлягає поновленню на посаді головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Львівській області, а відтак, наказ «Про припинення державної служби» №115-О від 16.03.2021 року є правомірним та таким, що відповідає нормам законодавства. В свою чергу, не має правових підстав для отримання компенсації за час вимушеного прогулу.

Також представником відповідача 24.06.2021 року подано заперечення, в яких додатково зазначено, що ГУ ДПС у Львівській області було вжито усіх можливих дій та дотримано процедур щодо завчасного попередження про звільнення, винесення спірного наказу та ознайомлення з ним позивача.

Відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник відповідача у судові засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи належним чином судом повідомлявся, причини його неявки до суду не повідомив.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 26 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін), витребувано у позивача - копію ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 04.02.2021 року у справі №462/7698/20; у відповідача належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких прийнято спірні рішення та відбулось звільнення позивача.

Ухвалою суду від 18 червня 2021 року витребувано у ГУ ДПС у Львівській області наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду та наказу «Про вихід на роботу ОСОБА_2 » №114-О від 16 березня 2021 року.

В судовому засіданні 24.06.2021 року ухвалою суду, що занесена в протокол судового засідання суд ухвалив розглянути справу в порядку і строки передбаченими ст. 258 та ст. 262 КАС України.

Суд заслухав пояснення позивача та представника позивача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Наказу №440-О від 22 вересня 2020 року ОСОБА_1 - головного державного ревізора - інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС у Львівській області переведено з 22 вересня 2020 року на посаду головного державного ревізора - інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2 до дня фактичного виходу її з відпустки. Підстава: заява ОСОБА_1 .

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 04.02.2021 року у справі № 462/7698/20 ОСОБА_1 було відсторонено від посади строком на 2 місяці до 04.04.2021 року.

Наказом Головного управління ДПС у Львівській області «Про припинення державної служби» від 16.03.2021 року №115-О відповідно до частини другої статті 85 Закону України «Про державну службу» припинено державну службу та звільнено з 16.03.2021 року у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Львівській області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2 до дня фактичного виходу її з відпустки.

Підставою до прийняття вищезазначеного наказу став наказ ГУ ДПС у Львівській області від 16.03.2021 № 114-О «Про вихід на роботу» ОСОБА_2 з 17 березня 2021 року.

Не погоджуючись із наказом Головного управління ДПС у Львівській області «Про припинення державної служби» від 16.03.2021 року №115-О позивач звернувся із цим позовом до суду.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не згідний із його звільненням, вважає оскаржуваний наказ про звільнення протиправним та такими, що підлягає скасуванню, а він поновленню на роботі на посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд застосував наступні норми права.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі по тексту - Закон України №889-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону України №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 23 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Підстави припинення державної служби визначені у ст. 83 Закону України №889-VIII.

Відповідно до вказаної статті, державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»;

9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Припинення державної служби у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби визначено ст. 85 Закону України №889-VIII.

Так, ч. 1 вказаної статті передбачено, що у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Як встановлено судом вище, наказом Головного управління ДПС у Львівській області «Про припинення державної служби» від 16.03.2021 року №115-О відповідно до частини другої статті 85 Закону України «Про державну службу» припинено державну службу та звільнено з 16.03.2021 року у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Львівській області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2 до дня фактичного виходу її з відпустки.

Підставою до прийняття вищезазначеного наказу став наказ ГУ ДПС у Львівській області від 16.03.2021 № 114-О «Про вихід на роботу» ОСОБА_2 з 17 березня 2021 року.

Підставою припинення трудового договору є, серед іншого, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Системний аналіз наведених норм вказує, що у разі звільнення працівника з тимчасової посади на умовах строкового договору працівник не повинен подавати заяву про звільнення, а роботодавець не зобов`язаний попереджати його про звільнення, оскільки під час прийняття на роботу працівник давав згоду на укладення саме строкового трудового договору. Звільнення у зв`язку з закінченням терміну трудового договору проводиться напередодні дня виходу на роботу основного працівника.

Суд зазначає, що, шляхом подання заяви про призначення на тимчасову посаду, що відображено у наказі Наказу №440-О від 22 вересня 2020 року (на період відпустки основного працівника ОСОБА_2 ), позивач надав свою згоду на відповідний строк роботи та усвідомлював наслідок такої згоди, а саме, припинення трудових відносин після закінчення цього строку.

Відтак, позивача звільнено з займаної посади відповідачем правомірно, у зв`язку з закінченням дії строкового договору, при цьому, відсторонення позивача від посади Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.02.2021 року у справі №462/7698/20, жодним чином не нівелює закінчення дії строкового договору з моменту виходу працівника, призначеного на посаду постійно, на роботу.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.12.2018 року у справі № 640/498/17 та від 31.10.2018 року у справі № 761/27037/17, від 03.06.2020 у справі № 813/2491/16, які суд враховує в силу імперативних приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 9-1 Закону № 889-VIII доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у повідомленні відповідно до статті 9-1 Закону України «Про державну службу» зазначив, що засобом телекомунікаційного зв`язку з ним є електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27).

Відповідачем 03.03.2021 року о 15 год. 26 хв. на електронну пошту позивача було скеровано лист від 03.03.2021 року №28/10/13-01-11-01-30, зі змісту якого слідує, що 17.03.2021 року ОСОБА_2 приступає до виконання своїх посадових обов`язків, а враховуючи ст. 85 Закону № 889 позивач звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу, яким є 16.03.2021 року, про що, відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону № 889 було зафіксовано у протоколі (а.с. 32).

Крім цього, вищезазначений лист було скеровано 03.03.2021 року засобами поштового зв`язку за адресою проживання позивача: АДРЕСА_1 (а. с. 28, 29).

Також відповідач скерував лист «Про направлення копії наказу та отримання трудової книжки» від 16.03.2021 №31/10/13-01-11-01-30 на електронну пошту позивача 16.03.2021 року о 17 год. 06 хв., завірену копію наказу «Про припинення державної служби» від 16.03.2021 року № 115-О та повідомлено про необхідність отримання трудової книжки в управлінні кадрового забезпечення та розвитку персоналу ГУ ДПС у Львівській області, що, відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону № 889 зафіксовано у протоколі (а.с.41).

Крім цього, даний лист було скеровано поштою на адресу проживання ОСОБА_1 21.03.2021 року о 10 год. 21 хв. (а.с. 34, 35)

Отже, з огляду на приписи статті 9-1 Закону № 889-VIII та встановлені судом обставини щодо відправлення відповідачем позивачу повідомлення про наступне вивільнення, вказане повідомлення є доведеним до відома позивача.

Відтак доводи позивача, що його не було належним чином повідомлено про звільнення з посади 16.03.2021 року, а відтак роботодавець видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 не скористався своїм обов`язком та свідомо допустив фактичне продовження трудових відносин, базуються на помилковому трактуванні наведених вище норм, зокрема ст. 39-1 КЗпП України та спростовуються долученими до матеріалів справи доказами.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ від 16 березня 2021 року щодо звільнення, ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора інспектора відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління Державної податкової служби у Львівській області прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України у повній відповідності до вимог ч.2 ст. 2 КАС України, відтак взаємопов`язані позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного наказу, поновлення на посаді з підстав, викладених у позовній заяві та стягнення суму компенсації за час вимушеного прогулу, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність дій, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично ним не сплачувався, тому відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026) про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 16.07.2021 року.

Суддя Клименко О.М.