Справа № 620/389/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/389/21 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року в справі за адміністративним позовом громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення (постанову) від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду в Україну строком на 3 роки.

- зобов`язати відповідача вилучити інформацію з бази даних про заборону в`їзду в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте відповідачем рішення про заборону в`їзду на територію України є протиправними, оскільки під час проходження прикордонного контролю ним було надано усі необхідні документи необхідні для в`їзду на територію України.

Водночас у оскаржуваному рішенні відповідачем не зазначено, які саме неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України надані позивачем.

Указане, на переконання позивача, свідчить про необґрунтованість та безпідставність оскаржуваного рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 в`їзду в Україну строком на 3 роки;

- у задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження своєї позиції апелянт зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства, надання іноземцем при клопотанні про в`їзд в Україну завідомо недостовірних відомостей про себе або підроблених документів є підставою для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону в`їзду в Україну.

Так, 01.09.2020 до пункту пропуску «Нові Яриловичі» на в`їзд в Україну в пішому порядку прибула група осіб громадян Ізраїлю, серед яких перебував і позивач.

Під час здійснення прикордонного контролю посадовою особою відділу прикордонної служби «Добрянка» в пункті пропуску «Нові Яриловичі» встановлено факт надання позивачем неправдивих відомостей, а саме заперечення факту перебування його 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» з метою в`їзду на територію України до міста Умані для святкування РОГ-ГА-ШАНА.

При цьому, від надання будь-яких пояснення причин зазначенні недостовірної інформації, позивач відмовився.

Ураховуючи зазначене, інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону, відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» стосовно позивача було прийнято постанову про заборону в Україну терміном на 3 роки.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача прийнято відповідно до вимог закону, є правомірним і скасоване судом першої інстанції безпідставно.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що начальником відділення інспекторів ПС (тип А) відділу прикордонної служби «Добрянка» лейтенантом Горбань В.В. як уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону було прийнято рішення від 01.09.2020 про відмову у перетині державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з причин того, що позивач надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздку на територію України.

Відповідачем надано суду акт відмови від дачі пояснень від 01.09.2020, згідно якого громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , відмовився надавати пояснення щодо себе.

01 вересня 2020 року інспектором прикордонної служби - майстром - начальником групи відділу прикордонної служби «Добрянка» страшим прапорщиком Пилипчак С.В. винесено постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , строком на 3 роки.

Указане рішення мотивоване тим, що 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» о 22.00 був виявлений громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , який слідував на в`їзд в Україну з Республіки Білорусь в пішому порядку та під час здійснення прикордонного контролю двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Аналогічні підстави для прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну були викладені в довідці про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно преамбули Закону України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI) цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Статтею 13 Закону №3773-VI визначено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, згідно з частиною першою вказаної статті в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється зокрема якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Аналогічні підстави для заборони в`їзду іноземцям на територію України, передбачені також Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 №946 (далі - Інструкція №946)

Поряд з цим, положеннями розділу ІІІ Інструкції №946 визначено порядок прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну у разі виявлення підстав для прийняття такого рішення прикордонним нарядом у пункті пропуску.

Згідно з пунктом 3.1. розділу ІІІ Інструкції №946 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

За змістом пункту 3.2. розділу ІІІ Інструкції №946 у довідці зазначаються:

а) відомості про особу за такими обов`язковими реквізитами: „Громадянство", „Прізвище, ім`я особи", „Стать", „Дата народження" (день, місяць та рік), „Вид документа" (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), „Серія, номер документа". Реквізит „Прізвище, ім`я особи" повинен зазначатися літерами верхнього регістру (великими літерами) у називному відмінку: для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь (залежно від виду документа) - латинськими або російськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами;

б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду;

в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи;

г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до розділу III цієї Інструкції.

Пунктом 3.3. розділу ІІІ Інструкції №946 установлено, що на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду в Україну (далі - постанова) (додаток 1). Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

З аналізу зазначених норм убачається, що за наявності підстав, передбачених статтею 13 Закону №3773-VI посадова особа прикордонної служби складає довідку, на підставі відомостей якої старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду іноземця в Україну. При цьому положення пункту 3.2. розділу ІІІ Інструкції №946 вимагають, щоб у відповідній довідці серед іншого була зазначена, інформація про обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду та у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння.

За змістом частин першої та другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, адміністративний суд розглядаючи публічно-правовий спір перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його вимогам частини другої статті 2 КАС України, зокрема на предмет того, чи прийняте воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їхня обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав прийняття (фактичних і юридичних) таких актів, а також переконливих і зрозумілих мотивів їхнього прийняття.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно з довідкою від 01.09.2020, складеною під час прийняття рішення про заборону в`їзду, підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугував «п. а)» наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 №946 та частина перша статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У вказаній довідці та оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що позивач двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Разом з тим відповідачем не вказано, які саме неправдиві відомості про себе були надані позивачем, та яку неправдиву мету поїздки на територію України повідомлено громадянином Ізраїлю ОСОБА_1 .

Тобто у довідці та оскаржуваній постанові про заборону в`їзду в Україну відповідач не вказав, у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, обставини і характер вчинення особою діяння.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість оскаржуваної постанови у зв`язку із невідповідністю її вимогам Інструкції №946.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що статтею 13 Закону №3773-VI передбачено перелік окремих самостійних підстав для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Водночас в оскаржуваній постанові відповідач не зазначив конкретної підстави, визначеної статтею 13 указаного Закону, обмежившись лише посиланням на частину першу цієї статті.

У зв`язку із цим, правильними є висновки суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови, з огляду на ці підстави.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки прийняте без зазначення інформації, передбаченої пунктом 3.2. розділу ІІІ Інструкції №946 та не містить конкретної підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду, передбаченої статтею 13 Закону №3773-VI.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем незаконно, внаслідок чого є протиправною і обґрунтовано скасована судом першої інстанції.

Водночас апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко