Справа № 120/1877/21-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 липня 2021 р. Справа № 120/1877/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Чабан Я.С.

представника позивача: Черкасової О.В.

представника відповідача: Козлачкової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ДП "Уладівський спиртовий завод"

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося ДП "Уладівський спиртовий завод" (далі - ДП "Уладівський спиртовий завод", позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування рішення №418/02-32-09-01/05459163 від 26.10.2020 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що спірним рішенням до нього застосовано штраф за порушення вимог ч.3 ст. 16 Закону України № 481/95-ВР . Позивач з таким рішенням не погоджується та вказує, що стосовно нього проведено фактичну перевірку, хоча предметом такої може бути лише наявність або відсутність ліцензій про виробництво та обіг підакцизних товарів. При цьому, проведення фактичної перевірки ніяким чином не може бути пов`язано з фактом надання або не надання будь-яких декларацій, звітів тощо.

Також зазначено, що відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПКУ фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, передбачених цим пунктом.

Згідно наказу на проведення перевірки такою підставою слугував п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ. Однак, ця норма надає право на проведення фактичної перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Водночас, наявність у відповідача або отримання ним інформації про порушення підприємством вимог законодавства при здійсненні фактичної перевірки навіть не зазначалось, а ні у наказі на проведення перевірки, а ні у повідомленні.

Позивач також вказує, що виникнення обов`язку у суб`єкта господарювання щодо подачі звіту про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту законодавство пов`язує з наявністю двох умов, які повинні виконуватися одночасно отримання ліцензії на виробництво та/або торгівлю спиртом та фактичне здійснення виробництва га/або торгівлі спиртом. Проте, підприємство перебуває у стані банкрутства та не здійснює виробництво спирту.

Не погоджується сторона позивача і з формою оскаржуваного рішення, вважаючи, що контролюючий орган у таких випадках має приймати податкове-повідомлення рішення.

Ухвалою суду від 30.03.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку загального провадження і призначено підготовче засідання на 29.04.2021 р.

21.04.2021 р. представником відповідача подано відзив (вх.№21843), в якому просив відмовити в задоволенні позову вказуючи, що перевіркою встановлено факт несвоєчасності подання звіту про обсяги виробництва та реалізації спирту за липень 2020 р, а отже штраф застосовано правомірно.

29.04.2021 р. подано відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє аргументи відповідача та повторно цитуючи зміст позову вказує, що фактично податковий орган опосередковано підтвердив правомірність позовних вимог.

29.04.2021 р. протокольною ухвалою суду замінено відповідача на його правонаступника Головне управління ДПС у Вінницький області (відокремлений підрозділ) і відкладено підготовче засідання на 20.05.2021 р.

Протокольною ухвалою від 20.05.2021 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 03.06.2021 р.

03.06.2021 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.06.2021 р.

Протокольною ухвалою від 29.06.2021 р. розгляд справи відкладено на 12.07.2021 р.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши пояснення сторін та дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне.

Посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області проведено фактичну перевірку з питань дотримання ДП "Уладівський спиртовий завод" вимог ч.3 ст. 16 Закону України № 481/95-ВР за період з 01.07.2020 р. по 01.10.2020 р., за наслідком якої складено акт №17/09/05459163 від 02.10.2020 р., в якому зафіксовано порушення ч.3 ст. 16 Закону України № 481/95-ВР, а саме, несвоєчасно подано звіт про обсяги виробництва та реалізації спирту за липень 2020 р.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 26.10.2020 р. №418/02-32-09-01/05459163, яким застосовано штраф на суму 17 000 грн.

Не погоджуючись із даним рішення підприємство оскаржило його до ДПС України, за наслідком розгляду якого рішенням від 15.02.2021 р. №3480/6/99-00-06-03-01-06 залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, регламентуються Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон №481/95-ВР ).

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону №481/95-ВР, суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та здійснюють таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом. У разі якщо в місяці, наступному за звітним місяцем, суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) самостійно виявив помилки у поданому ним звіті за звітний місяць, він зобов`язаний подати уточнений звіт до кінця місяця, наступного за звітним місяцем. У такому разі штраф, встановлений абзацом дев`ятнадцятим частини другої статті 17 цього Закону, не застосовується.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень (абз. 20 ч.2 ст. 17 Закон №481/95-ВР).

Із процитованого видно, що штраф застосовується за неподання звіту про обсяги виробництва та/або обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів суб`єктами господарювання, які отримали ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та здійснюють таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції. Тобто обов`язковими умовами для подачі відповідного звіту є: перше - наявність ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами; друге - здійснення діяльності пов`язаної з виробництвом відповідної продукції.

Оцінюючи спірне рішення по підставам наведеним у позові, суд вказує наступне.

Як зазначає позивач, стосовно нього проводилась фактична перевірка, що є протиправним, адже мала бути проведена камеральна, оскільки предметом першої може бути лише перевірка підприємства щодо наявності або відсутності ліцензій про виробництво та обіг підакцизних товарів, а не звітування..

Суд не погоджується із такими аргументами позивача та у своїх висновках виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 КАС України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Отже, камеральна перевірка проводиться виключно на підставі поданих податкових декларацій, даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, Єдиного реєстру акцизних накладних та системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

В свою чергу, згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПКУ, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 80.2.5 статті 80.2 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

При цьому, за загальним правилом, під обліком розуміють належним чином організовану систему збору, нагромадження, обробки, групування, узагальнення і реєстрацію (фіксацію) необхідної інформації або її сукупних даних, що відображають кількісну чи якісну характеристику подій, явищ, фактів, процесів, об`єктів тощо. Омблік віддзеркалює господарську або іншу діяльність підприємства на підставі документів в різних вимірниках (кількісних і (або) якісних).

Водночас, згідно визначення, наведеного у пункті 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

З аналізу наведеного видно, що до предмету фактичної перевірки належить перевірка обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та цільового використання спирту платниками податків. В свою чергу, облік відповідної інформації відображається у звіті.

При цьому, частина третя статті 16 Закону №481/95-ВР, визначає обов`язок суб`єкта господарювання, який отримав ліцензію на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями та здійснює таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції, подавати до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту.

Відтак, в контексті наведеного, суд доходить висновку, що у випадку порушення частини третьої статті 16 Закону №481/95-ВР проводиться саме фактична перевірка.

Щодо позиції позивача про відсутність у наказі конкретних посилань на підставу проведення перевірки, то тут слід вказати наступне.

Фактична перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. У разі дослідження правомірності проведення фактичної перевірки необхідність дослідження наявності наказу на її проведення перевірки або його відповідності визначеним вимогам є факультативним, оскільки така наявність не є визначальною умовою для проведення фактичної перевірки. Відповідність наказу визначеним вимогам додатково досліджується у разі саме наявності такого наказу, але не є виключною умовою для визначення правомірності проведення фактичної перевірки.

Відтак, суд не приймає до уваги посилання позивача на невідповідність наказу на проведення фактичної перевірки вимогам законодавства, при цьому зазначаючи наступне.

Реалізуючи повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання вимог законодавства та функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, які в силу приписів ст. 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" покладені на відповідача, ним було проведено саме фактичну перевірку.

Як видно із наказу від 15.09.2020 року №3336 підставою для проведення фактичної перевірки вказано п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, тобто така (перевірка) може проводитися за наявності хоча б однієї з таких підстав, як здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Відтак, наказ про проведення фактичної перевірки може бути прийнятий незалежно від настання певних обставин та спрямований на реалізацію завдань та функцій, покладених на контролюючий орган, а також може бути прийнятий за результатами аналізу інформації щодо діяльності суб`єкта господарювання.

Таким чином, у даному випадку, прийняття наказу, призначення перевірки є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено пунктом 1 частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відтак, прийнявши рішення у формі наказу та зазначивши у ньому підстави, відповідач діяв у спосіб, що визначений нормами ПК України.

Більш того, суд зауважує, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Також позивач вказує, що приписи ст. 17 Закону №481 не встановлюють форм та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Водночас відповідно до п. 10 підрозділу 10 розділу XX ПКУ (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності ПКУ або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Зазначене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні ПКУ.

У свою чергу, згідно з и.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

На думку позивача, наведена норма в імперативному порядку зобов`язує контролюючий орган визначити суму грошових зобов`язань за штрафними санкціями платникові податку в тому разі, якщо таким платником порушено норми законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний орган.

Суд з таким твердженням не погоджується виходячи з наступного.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затверджений постановою КМУ від 02.06.2003 р. № 790 (далі - Порядок № 790).

Зокрема, пунктом 8 Порядку № 790 передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього.

У Додатку до Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та яка застосована контролюючим органом, що узгоджується з приписами податкового законодавства.

Більш того, суд акцентує увагу, що п.58.1 статті 58 ПК України визначає, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Отже, як видно податкове повідомлення - рішення надсилається у разі якщо зобов`язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 ПК України або під час перевірки встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

В свою чергу, стаття 54 ПК України вказує на наступне.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом; результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Отже, як видно визначено вичерпний перелік випадків при яких контролюючим органом приймається податкове повідомлення - рішення в разі визначення останнім сум податкових та грошових зобов`язань.

При цьому, підставою для нарахування/розрахунку у спірному рішенні штрафних санкцій не є підстави визначені статтею 54 ПК України.

А отже, доводи позивача в досліджуваній частині судом до уваги не беруться.

Разом з тим, оцінюючи доводи позивача щодо відсутності підстав для застосування штрафу за неподання звітності при відсутності факту виробництва спирту, суд враховує наступне.

Як зазначалось вище, частина третя статті 16 Закону №481/95-ВР встановлює обов`язок суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на виробництво та/або оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та здійснюють таку діяльність та/або експорт, імпорт зазначеної продукції, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця подавати звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.

На момент виникнення спірних правовідносин форма звіту № 1-РС затверджена наказом МФУ 11.02.2016 № 49 "Порядок заповнення форми звіту № 1-РС Звіт про обсяги виробництва та реалізації спирту .

Пунктом 1 цього Порядку встановлено, що звіт про обсяги виробництва та реалізації спирту суб`єкти господарювання, які виробляють спирт етиловий ректифікований, біоетанол, спирт етиловий-сирець, спирт етиловий технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий ректифікований денатурований, спирт етиловий ректифікований виноградний, спирт етиловий ректифікований плодовий, спирт коньячний і плодовий (включаючи дистиляти у вигляді головної і хвостової фракції), спирт-сирець виноградний, спирт-сирець плодовий, фракцію головну етилового спирту та/або інший спирт (далі - спирт), незалежно від форми власності подають до органів ДФС за основним місцем обліку в електронній форм.

Отже, виходячи з буквального тлумачення наведеної правової норми звіт за формою № 1-РС подається суб`єктами господарювання, які отримали передбачені Законом № 481/95-BP ліцензії і виробляють алкогольну продукцію.

Відповідна правова позиція викладена в постанові ВС 28 січня 2021 року у справі №820/4396/16.

Тобто для виникнення обов`язку у суб`єкта господарювання щодо подачі звіту про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту має існувати одночасно дві умови: отримання ліцензії на виробництво та/або торгівлю спиртом та фактичне здійснення виробництва та/або торгівлі спиртом.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 13.08.2004 р. порушено провадження у справі про банкрутство ДП Уладівський спиртовий завод.

Згідно наказу № 49 від 25.06.2018 р. у ДП Уладівський спиртовий завод з 26.06.2018 р. встановлено простій у зв`язку із зупинкою заводу через відсутність ринку збуту.

Отже як видно з 25.06.2018 р. ДП Уладівський спиртзавод не виробляє продукцію відповідно не підпадає під дію вимог ч. 3 статті 16 Закону №481 та не зобов`язане подавати щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу спирту. Відповідно, і відсутні правові підстави для застосування штрафних і санкцій за неподання звіту.

З урахуванням наведеного, оцінюючи спірне рішення , суд також зазначає про наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, оскаржуване рішення прийнято без врахування розтлумачених критеріїв.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає задоволенню судові витрати, які підлягали сплаті та понесені позивачем у даній справі відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Окрім того, враховуючи , що позивачем при подані позову не доплачено судовий збір в сумі 243 грн., суд доходить висновку, що такий слід стягнути з останнього.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області про застосування фінансових санкцій від 26.10.2020 р. № 418/02-32-09/01/05459163 .

Стягнути з ДП "Уладівський спиртовий завод" 243 (двісті сорок три гривні) судового збору на рахунок UA4002856, Код , Банк: Казначейство України (ЕАП) Одержувач: ГУК у Вінницькій області/м.Вінниця/22030101.

Стягнути на користь ДП "Уладівський спиртовий завод" 2270 (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ДП "Уладівський спиртовий завод" (вул. Некрасова, 1, с.Уладівка, Літинський район, Вінницька область, ).

Відповідач : Головне управління ДПС у Вінницькій області ( вул. Хмельницьке шосе, буд 7, м. Вінниця, ).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 22.07.21

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна