Справа № 320/6521/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року справа № 320/6521/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Коздровської К.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України, про визнання неправомірними дій, скасування постанови,

за участю представників:

від позивача: Слабенко Л.М.,

від відповідача: Золотаревська О.А,

від третьої особи: Гавриляко О.М.,

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (надалі позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, протягом якого позивачу необхідно було надати докази сплати судового збору у сумі 2270,00 грн.

17.06.2021 від представника позивача надійшли докази усунення недоліків позову, а саме докази сплати судового збору у сумі 2270,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 28.05.2021 №1-03/09-1364, сплаченого на рахунок Київського окружного адміністративного суду (оригінал платіжного документу).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 відкрито провадження у справі №320/6521/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України. Призначено судове засідання на 09.07.2021.

Також ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 повторно витребувано докази від відповідача та третьої особи та відкладено судове засідання на 19.07.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.07.2019 Київським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №810/1728/18, в якій було задоволено адміністративний позов ТОВ «Білоцерківвода» до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області та визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постановою КМУ від 18.05.2017 №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та не доведення цього рішення до відома Казначейства. Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постановою КМУ від 18.05.2017 №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України.

Постановою державного виконавця від 17.09.2019 було відкрито виконавче провадження ВП №60082093 з примусового виконання вказаного виконавчого листа №810/1728/18, а постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 05.05.2021 виконавче провадження №60082093 закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку позивача, дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. щодо закінчення виконавчого провадження №60082093 є неправомірними та протиправними, оскільки рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 не виконано боржником, вимоги державного виконавця щодо його виконання також не виконані, у зв`язку з чим 23.04.2021 державним виконавцем направлено до Слідчого управління ГУ НП у м. Києві повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Вважає, що постанова від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження №60082093 винесена старшим державним виконавцем незаконно, безпідставно, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

При цьому, позивач вказує, що державним виконавцем не вжиті всі передбачені Законом заходи з примусового виконання рішення суду, внаслідок чого позивач зазнав збитків на суму 9863300,00 грн., а саме субвенції, яку б ТОВ «Білоцерківвода» могло отримати з Державного бюджету на підставі укладених Договорів про організацію взаєморозрахунків №03/332 від 07.08.2017 та №12/232 від 05.12.2017 при умові виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18, а відтак позивач не має змоги погасити податковий борг за рахунок отримання вказаної субвенції з державного бюджету.

При цьому суд зауважує, що пунктом 11 ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 відповідач повідомлений про наявні в суді матеріали, які підлягають врученню йому як стороні у справі, та по можливість їх отримання лише безпосередньо у суді, а саме копія позовної заяви та додані до неї матеріали. Вказана ухвала направлена на офіційну електронну адресу відповідача 30.06.2021 о 16:18 год.

Проте відповідач знехтував своїм обов`язком та в період часу з 01.07.2021 по 19.07.2021 не з`явився до суду з метою отримати копію позовної заяви та додані до неї матеріали

Відтак, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У той же час, 13.07.2021 від відповідача на адресу суду надійшли докази у справі, а саме копії матеріалів виконавчого провадження та Положення про відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Третьою особою, Міністерством фінансів України, надано до суду письмові пояснення, в яких, заперечуючи проти позову, зазначено про те, що Мінфін повідомляв Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках даного виконавчого провадження про неможливість виконати рішення суду з об`єктивних підстав, зокрема у зв`язку з відсутністю законодавчого механізму виконання такого рішення після закінчення бюджетного періоду.

При цьому третя особа зазначає, що неможливість виконання зобов`язання (в даному випадку за рішенням суду є поважною причиною, на підставі якої Мінфін (боржник у виконавчому провадженні) не може виконати рішення суду в тому вигляді як визначено в резолютивній частині рішення суду, така неможливість викликана обставинами, за які боржник не відповідає. В резолютивній частині рішення суду від 14.01.2019 зазначена відсилка до підзаконного акту, в порядку та на умовах якого Мінфін зобов`язаний судом прийняти рішення, але даний нормативно-правовий акт вичерпав свою дію у 2017 році та містить виключно процедурні норми щодо реалізації статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», у той час як норми матеріального права, на реалізацію яких у 2017 році Кабінет Міністрів України затвердив відповідну процедуру, не діють. Крім того, третя особа вказує, що договори, на які є відсилка у резолютивній частині рішення суду, також втратили свою чинність з об`єктивних, незалежних від боржника обставин, оскільки містять пункт 17 такого змісту: договір є дійсним у разі здійснення відповідного фінансування.

Крім того, Міністерство фінансів України зазначає, що Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332, містить виключно процесуальні норми, які не мають самостійного характеру без відповідної норми матеріального права, на реалізацію якої вони були прийняті (цей Порядок та умови надання у 2017 році субвенції був прийнятий на виконання статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»). Отже вирішення такої системної проблеми не може відбутися шляхом прийняття Мінфіном рішення за процедурою, яка вже не діє та яка не підкріплена нормами закону про Державний бюджет на відповідний рік: її вирішення потребує спеціальних дій як з боку органу законодавчої влади, яким затверджуються закони про Державний бюджет України, так і Уряду, яким визначаються відповідні підзаконні процедури реалізації законодавчих норм.

У судових засіданнях по справі, які відбулись 09.07.2021 та 19.07.2021 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.07.2021 заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судових засіданнях 09.07.2021 та 19.07.2021 підтримав викладені письмові пояснення, та щодо прийняття рішення у даній справі поклався на розсуд суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (ідентифікаційний код 38010130, місцезнаходження: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сухоярська, буд. 14) 10.03.2021 зареєстровано як юридична особа. Основний вид діяльності: КВЕД 36.00 Забір, очищення та постачання води, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.29-31).

Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 (а.с.63-67) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Білоцерківвода до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та недоведення цього рішення до відома Казначейства.

Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України.

Зобов`язано Державну казначейську службу України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну, у сумі 8221700 грн. за договором №03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1641600 грн. за договором №12/332 від 05.12.2017.

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області виконати свої зобов`язання за договором № 03/332 від 07.08.2017 р. та за договором № 12/332 від 05.12.2017 p., перерахувати отримані від Державної казначейської служби України кошти у сумі 8 221 700,00 грн. за договором № 03/332 від 07.08.2017 р. та у сумі 1 641 600, 00 грн. за договором № 12/332 від 05.12.2017 р. на рахунок Департаменту фінансів Київської облдержадміністрації.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (код ЄДРПОУ - 38010130) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства фінансів України (код ЄДРПОУ - 00013480) витрат по сплаті судового збору у розмірі 51078 (п`ятдесят одна тисяча сімдесят вісім) грн. 50 коп.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (код ЄДРПОУ - 38010130) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ - 37567646) витрат по сплаті судового збору у розмірі 51078 (п`ятдесят одна тисяча сімдесят вісім) грн. 50 коп.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (код ЄДРПОУ - 38010130) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області (код ЄДРПОУ - 37955989) витрат по сплаті судового збору у розмірі 51078 (п`ятдесят одна тисяча сімдесят вісім) грн. 50 коп.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 - без змін.

29.07.2019 Київським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи №810/1728/18, зокрема про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України (а.с.68).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.06.2020 касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 у справі №810/1728/18 скасовано в частині зобов`язання Державної казначейської служби України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну, у сумі 8221700 грн. за договором № 03/332 від 07 серпня 2017 року та в сумі 1641600 грн. за договором №12/332 від 05 грудня 2017 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" в цій частині позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 у справі №810/1728/18 залишено без змін.

10.09.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» на адресу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано заяву про примусове виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 (а.с.126).

17.09.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою Іваном Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60082093 з примусового виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду №810/1728/18, виданого 29.07.2019 про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України (а.с.129).

В матеріалах справи наявна копія супровідного листа від 17.09.2019 №60082093 про направлення вказаної постанови сторонам виконавчого провадження (а.с.128).

29.10.2019 Міністерством фінансів України подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про роз`яснення рішення від 14.01.2019 по даній справі, в якій просив суд роз`яснити порядок виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 по справі №810/1728/18 про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 від 07.08.2017 №03/332, від 05.12.2017 №12/332 та довести рішення до Казначейства (а.с.131-132).

01.06.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною направлено боржнику Міністерству фінансів України вимогу про надання письмових пояснень з приводу невиконання рішення суду та вимог державного виконавця (а.с.133).

У відповідь на вимогу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною Міністерством фінансів України направлено лист від 25.06.2020 №13030-02-5/19130, в якому повідомлено про те, що листом від 23.10.2019 №13030-05-10/26785 Мінфіном на адресу Київського окружного адміністративного суду направлено заяву про роз`яснення судового рішення (а.с.134).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі №810/1728/18 у задоволенні заяви Міністерства Фінансів України про роз`яснення рішення від 14.01.2019 року у справі № 810/1728/18 - відмовлено. Дана ухвала не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили 01.07.2020.

16.07.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною повторно направлено боржнику Міністерству фінансів України вимогу про надання інформації щодо виконання рішення суду (а.с.137).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 12.08.2020 у виконавчому провадженні ВП №60082093 на боржника - Міністерство фінансів України накладено штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин на користь держави у розмірі 5100,00 грн. (а.с.138).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 12.08.2020 у виконавчому провадженні ВП №60082093 відповідно до ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» на боржника - Міністерство фінансів України за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн. (а.с.84-85).

Листом від 20.08.2020 №13030-02-5/25730 Міністерство фінансів України повідомило Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про неможливість виконання рішення суду, оскільки враховуючи норми Бюджетного законодавства, не профінансовані за 2017 рік договори про організацію взаєморозрахунків вважаються такими, що втратили чинність. Також звернуло увагу на те, що Міністерство фінансів України здійснило всі можливі заходи на виконання даного рішення (а.с.140).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 23.03.2021 у виконавчому провадженні ВП №60082093 відповідно до ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено на боржника - Міністерство фінансів України за невиконання рішення суду без поважних причин штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн. (а.с.86-87).

Листом від 23.04.2021 №60082093/20.1/3 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною надіслано до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Міністерства фінансів України за невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18, яке набрало законної сили 21.05.2019 (а.с.88-89).

05.05.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093 з примусового виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду №810/1728/18, виданого 29.07.2019 про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та доведення його до відома Державної казначейської служби України (а.с.151-152).

Під час винесення цієї постанови державний виконавець керувався вимогами п. 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною зазначено, що державним виконавцем проведено всі дії, передбачені ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», та з огляду на те, що рішення суду виконати без участі боржника не виявляється можливим, дане виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з діями відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093 від 05.05.2021 та вважаючи таку постанову незаконною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 ст. 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Закон № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до вимог статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами п. 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до вимог статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 19 Закону №1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону №1404-VIII).

Відповідно до вимог частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Відповідно до вимог частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно з вимогами частини першої статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною проведено наступні виконавчі дії:

- направлено боржнику Міністерству фінансів України вимоги від 01.06.2020 та від 16.07.2020 про надання письмових пояснень з приводу невиконання рішення суду та вимог державного виконавця;

- прийнято постанови від 12.08.2020 та від 23.03.2021 про накладення на боржника -Міністерство фінансів України за невиконання рішення суду без поважних причин штрафу на користь держави;

- направлено до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлення від 23.04.2021 про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Міністерства фінансів України за невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18, яке набрало законної сили 21.05.2019.

Інших виконавчих дій державним виконавцем в рамках ВП №60082093 не вчинялось.

При цьому, як було встановлено судом, у постанові від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною зазначено, що державним виконавцем проведено всі дії, передбачені ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», та з огляду на те, що рішення суду виконати без участі боржника не виявляється можливим, дане виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином судом встановлено, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 Міністерством фінансів України не виконано, рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 боржником - Міністерством фінансів України не прийнято та не доведено до відома Державної казначейської служби України.

Суд зауважує, що зміст оскаржуваної постанови не дозволяє встановити причину невиконання боржником рішення суду.

У свою чергу, в ході розгляду справи судом встановлено, що 05.01.2021 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках іншого виконавчого провадження ВП №60027339 з примусового виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 №810/1728/18 про зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області виконати свої зобов`язання за договором № 03/332 від 07.08.2017 р. та за договором № 12/332 від 05.12.2017 p., перерахувати отримані від Державної казначейської служби України кошти у сумі 8221700,00 грн. за договором № 03/332 від 07.08.2017 р. та у сумі 1641600, 00 грн. за договором № 12/332 від 05.12.2017 р. на рахунок Департаменту фінансів Київської облдержадміністрації, - звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою від 11.12.2020 №60027339/5 про зміну способу і порядку виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 шляхом стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» коштів у сумі 8221700,00 грн. за договором №03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1641600,00 грн. за договором №12/332 від 05.12.2017.

Станом на день ухвалення судом рішення у даній справі заяву Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.12.2020 №60027339/5 про зміну способу і порядку виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18, судом не вирішено.

Завданням виконавчого провадження є, зокрема примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Так, нормами Закону № 1404-VIII передбачено послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа. Водночас лише дотримання державним виконавцем процедури послідовності таких дій не достатньо для винесення органом ДВС постанови про закінчення виконавчого провадження за пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII у разі невиконання судового рішення боржником, оскільки це суперечить принципу ефективності у процедурі виконавчого провадження. Це означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа, він максимально вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з підстав дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом № 1404-VIII.

Вичерпний перелік обставин, за яких виконавче провадження закінчується з підстав, що не пов`язані з досягненням мети виконавчого провадження - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, визначений Законом № 1404-VIII. Тому аналіз положень пункту 11 частини першої статті 39 у системному зв`язку з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що, якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Водночас невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №552/3995/17.

У постанові від 18 червня 2019 року в справі №826/14580/16 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Однак звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження.

В силу вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд вважає за необхідне наголосити на такому.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частинами другою та четвертою статті 257 указаного Кодексу визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої та другої статті 8 цього ж Кодексу суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

На підставі аналізу встановлених судом фактичних обставин справи, суд зазначає, що незважаючи на значний проміжок часу, який минув після видачі 29 липня 2019 року Київським окружним адміністративним судом виконавчого листа № 810/1728/18 про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України, рішення суду залишається і досі невиконаним, а причини невиконання рішення суду Міністерством фінансів України відповідачем не з`ясовані, що свідчить про передчасність закінчення державним виконавцем виконавчого провадження №60082093.

Оскільки на час винесення старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.05.2021, судове рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 Міністерством фінансів України виконано не було, заяву Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.12.2020 №60027339/5 про зміну способу і порядку виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18, судом не вирішено, у відповідача були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Своєю чергою, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Враховуючи викладене, суд вважає дії Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093 протиправними, а оскаржувану постанову від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093 такою, що не відповідає нормам чинного законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем за заявлені позовні вимоги сплачено судовий збір у розмірі 4540,00 грн. згідно платіжного доручення №2636 від 26.05.2021 на суму 2270,00 грн. та платіжного доручення №3094 від 07.06.2021 на суму 2270,00 грн., оригінали яких наявні в матеріалах справи (а.с. 8, 51).

Приймаючи до уваги задоволення позову у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 4540,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача по справі.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093.

3. Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093.

4. Стягнути з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 33743494, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Городецького, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (ідентифікаційний код 38010130, місцезнаходження: 09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, буд. 14) судовий збір у сумі 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складання повного тексту рішення - 20.07.2021 р.

Суддя Кушнова А.О.