Справа № 640/22348/20
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/604
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року м. Київ № 640/22348/20

за позовомОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
Суддя О.В.Головань
Обставини справи:
ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про:

визнання бездіяльності відповідача щодо затримки виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно протиправною;

зобов`язання відповідача здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 16090,83 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів;

стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 08.06.2019 року по день ухвалення судового рішення у даній справі, який на день пред`явлення позову становить 167 867,12 грн.;

стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 35 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.09.2020 р. відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

26.10.2020 р. до суду надійшов відзив на позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 з червня 2018 р. по червень 2019 р. проходила військову службу в Національній гвардії України.

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 07.06.2019 р. №130 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення інструктора (оператора) відділення обробки документованої інформації центру документального зв`язку стаціонарного вузла зв`язку старшого сержанта ОСОБА_2 на підставі пп. "г" (у зв`язку зі скороченням штатів) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII.
Під час проходження військової служби у м. Києві до дня звільнення позивач перебувала на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно з довідкою №19 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 його вартість визначена у 16 090, 83 грн. (з ПДФО).

13.08.2020 р. позивач звернулася до командира Національної гвардії України, командира військової частини НОМЕР_2 про перерахування грошей за неотримане речове майно.

Листом військової частини НОМЕР_2 від 03.09.2020 р. №77/27/3-М-28-П-626 позивачу повідомлено про скерування телеграми 02.09.2020 р. щодо виділення коштів для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, які будуть перераховані за вказаними реквізитами.

Позивач ОСОБА_1 вважає протиправними дії відповідача щодо непроведення розрахунку при звільненні в частині виплати компенсації за неотримане речове майно і просить стягнути 16 090, 83 грн. компенсації, середній заробіток за час затримки при звільненні в розмірі 167 867, 12 грн. та 35 000 грн. компенсації моральної шкоди.

З посиланням на ст.ст. 116, 117 КЗпП України, а також Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, позивач зазначає, що згідно з довідкою про доходи №103 від 03.09.2020 р. розмір її грошового забезпечення за квітень-травень 2019 р. становив 21 495, 44 грн., середньоденний заробіток склав 511, 79 грн., час затримки розрахунку з 08.06.2019 р. по 19.09.2020 р., тобто, 328 робочих днів. Відповідно, сума середньоденного заробітку становить за цей період 167 867, 12 грн.

Також позивачем в порядку ст. 237-1 КЗпП України заявлено до стягнення моральну шкоду в розмірі 35 000 грн.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що грошова компенсація за на час звільнення у червні 2019 р. позивач мала довідку-рахунок про вартість речового майна, проте, не звернулась з відповідним рапортом про отримання відповідної компенсації, тоді як відповідача заява була нею подана лише 13.08.2020 р., і відповідна компенсація була виплачена 21.10.2020 р. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2020 р. №2019, що підтверджуться відповідними платіжними дорученнями.

Компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на неї не розповсюджуються вимоги ст. 116, 117 КЗпП України.

В додаткових поясненнях відповідач посилається на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 р. у справі №480/3105/19.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Згідно з матеріалами справи станом на час розгляду справи грошова компенсація за неотримане речове майно була виплачена позивачу 21.10.2020 р. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2020 р. №2019, що підтверджуться відповідними платіжними дорученнями за №6346 на суму 13 431, 76 грн. та №6344 на суму 2 454, 53 грн. на підставі довідки від 07.06.2019 р. №19.

Відповідно, в частині позовних вимог про зобов`язання здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 16090,83 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: 8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

За таких обставин в частині позовних вимог про виплату грошової компенсації за невикористане речове майно є підстави для закриття провадження у справі в порядку п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Згідно зі ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у п. 50-55 постанови від 30.11.2020 р. у справі №480/3105/19, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.
Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.
Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3, 4, 5, 7 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

З врахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 31.10.2019 р. у справі №825/598/17, суд зазначає, що, враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, можливе застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.

Та обставина, що несвоєчасно виплачена позивачу грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, не впливає на право позивача на отримання середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні по день фактичного розрахунку.

Так, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Щодо розміру заявленого до стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні суд зазначає наступне.

Згідно з правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 р. у справі №821/1083/17, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи:
розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,
період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості,
а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,
інші обставини справи, встановлені судом, зокрема,
дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,
співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Крім того, питання визначення розміру середнього заробітку було предметом розгляду по справі №480/3105/19, і згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у п. 68, 59, 71 постанови від 30.11.2020 р. у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16)....

За обставин цієї справи судова палата вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на відсоткове значення невиплавченої компенсації до розміру всіх сум, належних позивачу при звільненні.

В даному випадку загальний розмір належних позивачу при звільненні виплат склав 30 564, 36 грн., з яких грошове забезпечення 16 928, 06 грн. (55, 38%) та 13 636, 3 грн. (44, 62%) компенсація за неотримане речове майно.

Розрахунок середнього заробітку за час порушення строку виплати компенсації позивача проводиться відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за період з 08.06.2019 р. по 21.10.2020 р. включно.

Згідно з наданою довідкою від 25.03.2021 р. №15 позивач протягом квітня-травня 2019 р. отримала 21 495, 44 грн. заробітної плати.

У квітні 2019 р. було 22 робочих дні, у травні 20 = 42.

Середньоденна заробітна плата становить 511, 8 грн. (21 495, 44/42)

Період затримки виплати компенсації становить робочих днів: червень 2019 р. - 13, липень 2019 р. - 23, серпень 2019 р. -21, вересень 2019 р. - 21, жовтень 2019 р. -22, листопад 2019 р. -21, грудень 2019 р. - 21, січень 2020 р. - 21, лютий 2020 р. - 20, березень 2020р . - 21, квітень 2020 р. - 21, травень 2020 р. - 19, червень 2020 р. - 20, липень 2020 р. - 23, серпень 2020 р. - 20, вересень 2020 р. - 22, жовтень 2020 р. - 14, загалом 343 день.

511,8 грн. х 343 = 175 547, 4 грн.; 44, 62% - 78 329, 25 грн.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Судом встановлено протиправність рішень відповідача як роботодавця при проведенні атестації та звільнення позивача, проте, в матеріалах справи відсутні докази спричинення вказаної ситуації до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків позивача та необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Крім того, згідно з матеріалами справи, позивач у період більше року після звільнення не зверталася до відповідача з питання виплати компенсації за неотримане речове майно.

За таких обставин у вказаній частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. п. 8 ч. 1 ст. 238, стст.241-246, 255, 257-263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання бездіяльності щодо затримки виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно протиправною, зобов`язання здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 16090,83 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ) середній заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 08.06.2019 року 21.10.2020 р. у сумі 78 329, 25 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 783, 3 грн.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення
виготовлено і підписано 19.07.2021 р.