Справа № 420/822/21
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/822/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Гур`євої К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та, змінивши предмет позову, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 06.02.2020 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області щодо направлення до Державної прикордонної служби України доручення УДМС України в Чернігівській області від 06.02.2020 року № 7401.3-140/7401.3-17 та рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 від 06.02.2020 року; стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної йому протиправними діями Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в сумі 500000 гривень

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 31.07.2020 року громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 в ППР «Бориспіль» окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» ДПС України було відмовлено у в`їзді в Україну у зв`язку з невиконанням умов перетину кордону України, передбачених ст. 8 ЗУ «Про прикордонний контроль», оскільки згідно з інформацією, яка містилася в базах даних відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 було доручення уповноважених державних органів України про заборону в`їзду в Україну. Співробітниками відділу прикордонної служби було повідомлено, що таке рішення було прийнято Управлінням УДМС у Чернігівській області. Разом з тим, законних підстав для заборони в`їзду громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 в Україну не існувало. Рішення Управління УДМС у Чернігівській області про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 від 06.02.2020 року не відповідає вимогам Порядку № 280. Необґрунтованість та протиправність рішення підтверджується також його достроковим зняттям з контролю органом Держприкордонслужби, яке могло відбутися виключно на підставі відповідного повідомлення про його відкликання. Крім того, внаслідок відмови у перетинанні кордону на підставі протиправного рішення відповідача, позивач був змушений протягом майже 2 місяців знаходитися у Туреччині, що призвело до значних для нього незручностей, стурбованості, занепокоєння та тривоги. Його нормальні життєві зв`язки були порушені через неможливість продовження звичайного для нього життя. Тривале незапланове та вимушене перебування в іншій країні внаслідок протиправних дій відповідача призвело до негативних емоцій та душевних страждань, як наслідок йому заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 500000,00 грн. Крім того йому була заподіяна матеріальна шкода.

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що позивач за обліками УДМС України в Чернігівській області не значиться, рішення про заборону в`їзду в Україну стосовно нього УДМС України в Чернігівській області не приймалось та до ДПС України не направлялось. Доручення від 06.02.2020 року № 7401.3-140/7401.3-17 також не направлялось УДМС України в Чернігівській області до ДПС України, зазначений реєстраційний номер документа в УДМС України в Чернігівській області не існує. Прийняттю рішення про заборону в`їзду в України повинна передувати одна з підстав, передбачених ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-VI, однак УДМС України в Чернігівській області не володіє інформацією про наявність щодо позивача таких підстав, відтак рішення про заборону не приймалось. УДМС України в Чернігівській області не направляло до ДПС України повідомлення про відкликання рішення про заборону в`їзду в України позивачу від 06.02.2020, оскільки таке рішення не приймалось. Оскільки УДМС України в Чернігівській області не направляло жодних доручень відсутні підстави для стягнення шкоди у розмірі 500000,00 грн.

Позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що твердження відповідача про те, що УДМС України в Чернігівській області не приймало рішення про заборону в`їзду в України не є доказом в розумінні КАС України. Відповідачем не надано доказів того, що ним не направлялось доручення до Державної прикордонної служби України. Крім того, інформація, яка містить в рішенні від 06.02.2020 року не відповідає дійсності, посвідка позивача на постійне місце проживання в Україні є дійсною.

Представником відповідача до суду надано заперечення, в яких представник відповідача вказує, що представником позивача не надано доказів прийняття УДМС України в Чернігівській області оскаржуваних рішення та доручення. Жодних доручень про заборону в`їзду позивача в Україну до ДПС України не надсилалось як за допомогою поштового зв`язку, так і в електронній формі.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Адміністрації Державної прикордонної служби України до суду надано письмові пояснення, в яких представник третьої особи зазначає, що 11.02.2020 на адресу ГЦРСІ надійшло супровідним листом від 06.02.2020 за № 7401.3-140/7401.3-17 відповідно до абз. 2 п. 5 Порядку доручення Управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області від 06.02.2020 за № 7401.3-140/7401.3.01-17 разом з рішенням від 06.02.2020 стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства проягом строку, встановленого уповноваженим державним органом, а саме на три роки - до 06.02.2023. на підставі вказаного доручення ГЦОСІ інформація стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 була введена до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України.

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

26 лютого 2021 року винесено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення EasyCon, за участі представника Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області.

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято до провадження заяву про зміну предмета позову.

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 16 червня 2021 року витребувано від Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію та належним чином завірені копії документів на підставі яких 17.09.2020 року з відповідної бази даних Адміністрації Державної прикордонної служби України була вилучена інформація щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (достроково припинено виконання доручення), в тому числі належним чином завірену копію листа Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 14.09.2020 № 7401.5-6123/74.1-20 та докази його отримання Адміністрацією Державної прикордонної служби України, а також інформацію та належним чином завірені копії документів щодо інформування Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Адміністрацією Державної прикордонної служби України про вилучення зазначеної інформації, в тому числі листа від 18.09.2020 № 0.184-25079/0/15-20-Вих та докази його направлення Адміністрацією Державної прикордонної служби України та отримання Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області, та зупинено провадження по справі для одержання витребуваних документів.

Ухвалою суду від 07 липня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження по справі.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Адміністрації Державної прикордонної служби України до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

11 лютого 2020 року до Адміністрації Державної прикордонної служби України надійшов лист № 7401.3-140/7401.3 від 06.02.2020 року, до якого додано доручення Управління ДМС України у Чернігівській області № 7401.3-140/7401.3.01-17 від 06.02.2020 та рішення про заборону в`їзду в України від 06.02.2020 року (а.с. 99-101 т. 1).

31 липня 2020 року уповноваженим органом Адміністрації Державної прикордонної служби України прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України іноземцю або собі без громадянства, яким відмовлено громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у перетині державного кордону на в`їзд в Україну, оскільки щодо нього є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну (а.с. 22-23 т. 1).

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначається Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказ Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235.

Відповідно до п. 3 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно п. 4 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Відповідно до п. 5 Інструкції № 1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно п. 6-8 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції. Рішення про заборону в`їзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується: в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником; у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником.

ДМС або її територіальний орган, який готував рішення про заборону в`їзду в Україну особі, у триденний строк надсилає засвідчену копію такого рішення разом з дорученням щодо заборони в`їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, розташованого: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, оформленого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року № 280 "Про затвердження Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".

Відповідно до п. 2-5 Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 р. № 280 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважені державні органи під час надання, а Держприкордонслужба під час виконання доручень керуються Конституцією та законами України і цим Порядком. Доручення Держприкордонслужбі надаються уповноваженими державними органами відповідно до їх компетенції та за наявності підстав, визначених законом. Доручення надсилаються на адресу органу Держприкордонслужби, визначеного Адміністрацією Держприкордонслужби (далі - орган Держприкордонслужби). Уповноважені державні органи можуть надавати доручення щодо, зокрема, заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, встановленого уповноваженим державним органом.

Згідно п. 6, 8 Порядку № 280 доручення оформляються на бланку за формою згідно з додатком за підписом, зокрема, Голови ДМС або його заступників, начальників головних управлінь, управлінь ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі або їх заступників. У дорученні його ініціатором зазначаються такі відомості про особу: громадянство (підданство); прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян України - українською мовою, для іноземців та осіб без громадянства - латиницею); дата народження (день, місяць, рік); стать; місце проживання; серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий. Доручення оформляються стосовно однієї особи із зазначенням на відповідному бланку лише одного з видів доручень, передбачених у пункті 5 цього Порядку.

Відповідно до п. 12, 13 Порядку № 280 доручення, що надійшли до органу Держприкордонслужби, беруться ним на контроль не пізніше наступного дня після їх надходження. Доручення беруться на контроль на строк, зазначений у дорученні, з дня надходження до органу Держприкордонслужби. Доручення, що надаються згідно з абзацом другим пункту 5 цього Порядку, беруться на контроль не більш як на строк, визначений у Законі України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно п. 16, 17 Порядку № 280 доручення достроково знімається з контролю органом Держприкордонслужби у разі надходження повідомлення про його відкликання за підписом посадової особи, яка підписала доручення, або посадової особи вищого рівня, зазначеної у пунктах 6 і 7 цього Порядку, або коли протягом п`яти діб до органу Держприкордонслужби не надійшов оригінал доручення, поданого згідно з пунктом 11 цього Порядку. Виконання доручень здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби під час проведення перевірки документів осіб на право в`їзду в Україну або виїзду з України.

З матеріалів справи вбачається, що Адміністрацією Державної прикордонної служби України до суду надано копію листа № 7401.3-140/7401.3 від 06.02.2020 року, до якого додано доручення Управління ДМС України у Чернігівській області № 7401.3-140/7401.3.01-17 від 06.02.2020 та рішення про заборону в`їзду в України від 06.02.2020 року (а.с. 99-101 т. 1).

Згідно копії доручення № 7401.3-140/7401.3.01-17 від 06.02.2020, наданої до суду Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням ДМС України у Чернігівській області заборонено в`їзд в Україну терміном на три роки громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 02.02.2016 року (а.с. 100 т. 1).

Згідно копії рішення про заборону в`їзду в Україну від 06.02.2020 року, наданої до суду Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням ДМС України у Чернігівській області заборонено громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 02.02.2016 року, місце проживання Об`єднані арабські Емірати, в`їзд в Україну терміном на 3 роки (а.с. 101 т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, відповідач, суб`єкт владних повноважень, заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав того, що Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області рішення про заборону в`їзду в Україну від 06.02.2020 року стосовно ОСОБА_1 не приймалось та доручення від 06.02.2020 року № 7401.3-140/7401.3-17 до Державної прикордонної службу не направлялось.

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року витребувано від Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області належним чином завірені копії рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 06.02.2020 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 та доручення УДМС України в Чернігівській області від 06.02.2020 року № 7401.3-140/7401.3-17, докази на підтвердження ознайомлення (доведення до відома) ОСОБА_1 рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 06.02.2020 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , а також належним чином завірені копії доказів на підтвердження направлення до Державної прикордонної служби України доручення УДМС України в Чернігівській області від 06.02.2020 року № 7401.3-140/7401.3-17 та рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 від 06.02.2020 року.

При цьому, відповідачем, Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області, повідомлено, що за обліками УДМС України в Чернігівській області не значиться, рішення про заборону в`їзду в Україну стосовно нього УДМС України в Чернігівській області не приймалось та до ДПС України не направлялось, документ за вихідним номером № 7401.3-140/7401.3-17 та № 7401.3-140/7401.3.01-17 не існує.

Згідно листів Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 03.08.2020 року, від 07.09.2020 року рішення про заборону в`їзду в Україну стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймалось (а.с. 45, 46 т. 1).

Вказана інформація також підтверджується листами Державної міграційної служби України від 01.09.2020 року, від 11.09.2020 року (а.с. 56-57 т. 1).

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України доручення від 06.02.2020 № 7401.3-140/7401.3.01-17 надійшло поштою. Відповідно до розділу ІІІ п. 150 Інструкції № 55 поштовий конверт в якому надійшли документи не зберігся (а.с. 17, 50 т. 1).

Разом з тим, відповідно до п. 150 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55 конверти зберігаються і додаються до документів у разі, коли лише за конвертом можна встановити адресу відправника, час відправлення та одержання документа або у конверті відсутні окремі документи чи встановлено невідповідність номерів документів номерам, зазначеним на конверті, а також адресні ярлики рекомендованих конвертів і пакетів. У разі відсутності додатків, зазначених у документі, або окремих аркушів, а також за наявності помилок в оформленні документа, що унеможливлює його виконання (відсутність підпису, відбитка печатки, грифу затвердження тощо), документ не реєструється і повертається відправникові із зазначенням причини повернення або йому повідомляється про повернення документа телефоном.

При цьому, з огляду на те, що конверт, в якому надійшов лист № 7401.3-140/7401.3 від 06.02.2020 року Державною прикордонною службою України не збережено та не додано до матеріалів справи, відсутня можливість достеменно встановити адресу особи, яка відправила документи, дату та час відправлення, ідентифікувати пункт відправлення та відстежити яка саме особа та з якого поштового відділення здійснила відправку зазначеного листа.

Відповідно, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження прийняття відповідачем, Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області, рішення від 06.02.2020 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , та направлення до Державної прикордонної служби України доручення УДМС України в Чернігівській області від 06.02.2020 року № 7401.3-140/7401.3-17 та рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 від 06.02.2020 року.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року по справі №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді (пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 листопада 1997 року N 6-зп, пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп. Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

В той же час, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що станом на дату звернення до суду та вирішення справи в суді, заборона в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 знята.

Посилання представника позивача на те, що необґрунтованість та протиправність рішення підтверджується його достроковим зняттям з контролю органом Держприкордонслужби, яке могло відбутися виключно на підставі відповідного повідомлення про його відкликання, суд не приймає до уваги, оскільки згідно даних Адміністрація Державної прикордонної служби України, викладених в письмових поясненнях, на підставі листа УДМС України в Чернігівській області від 14.09.2020 № 7401.5-3-6123/74.1-20, 17.09.2020 інформація стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , була вилучена з відповідних баз даних Державної прикордонної служби України (достроково припинено виконання доручення).

Як вбачається з листа УДМС України в Чернігівській області від 14.09.2020 № 7401.5-3-6123/74.1-20, який як зазначає представник Адміністрації Державної прикордонної служби України слугував підставою для вилучення інформації стосовно позивача, УДМС України в Чернігівській області повідомило, що рішення про заборону в`їзду в Україну стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приймалось; доручення щодо заборони в`їзду в Україну стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за реєстраційним номером від 06.02.2020 № 7401.3-140/7401.3-17 не направлялось; реєстраційний номер документа від 06.02.2020 № 7401.3-140/7401.3-17 в УДМС України в Чернігівській області не існує; у зв`язку з чим в УДМС України в Чернігівській області відсутня правова можливість здійснити заходи, визначені п. 16 Порядку № 280 (а.с. 159-160 т. 2).

Тобто, лист УДМС України в Чернігівській області від 14.09.2020 № 7401.5-3-6123/74.1-20 не є повідомленням про відкликання доручення, в розумінні п. 16 Порядку № 280.

За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 06.02.2020 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ; визнання протиправними дій Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області щодо направлення до Державної прикордонної служби України доручення УДМС України в Чернігівській області від 06.02.2020 року № 7401.3-140/7401.3-17 та рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 від 06.02.2020 року, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, оскільки позовна вимога про стягнення з Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної йому протиправними діями Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в сумі 500000 гривень, є похідною вимогою, тому підстави для її задоволення також відсутні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (, адреса місцезнаходження: 14013, м. Чернігів, вул. Шевченка, 51А), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Адміністрація Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ , адреса місцезнаходження: 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26) про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 06.02.2020 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ; визнання протиправними дій Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області щодо направлення до Державної прикордонної служби України доручення УДМС України в Чернігівській області від 06.02.2020 року № 7401.3-140/7401.3-17 та рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 від 06.02.2020 року; стягнення з Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної йому протиправними діями Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в сумі 500000 гривень, в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 19 липня 2021 року.

Суддя О.А. Левчук

.