Справа № 580/2430/21
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року справа № 580/2430/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, Смілянська, 23, далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем з 21.01.2000 по 31.12.2003 включно;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем з 21.01.2000 по 31.12.2003 включно;

- стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що він звернувся до відповідача за призначенням пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При розгляді документів відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача становить 24 роки 1 місяць 1 день. До страхового стажу не зараховано період провадження підприємницької діяльності з 21.01.2000 до 31.12.2003. Для його зарахування рекомендовано звернутися до Смілянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області або відділу реєстрації Смілянської райдержадміністрації для отримання довідки про те, на якій системі оподаткування перебував позивач за вказаний період. Також зазначено, що згідно копії наданої довідки від 10.01.2020 №31/23-00-51-51-034 Головного управління державної податкової служби у Черкаській області у період з 21.01.2000 до 31.12.2003 сплата єдиного податку підтверджується в семи кварталах, а саме третій-четвертий квартали 2001 року, другий-четвертий квартали 2002 року, перший і третій квартали 2003 року, що становить 1 рік 9 місяців. Але надану довідку не можна брати до уваги, оскільки її видано не на ім`я позивача. При цьому, згідно з наданими копіями свідоцтв у період з 21.01.2000 по 31.12.2003 плата позивачем єдиного податку підтверджується в п`яти кварталах, а саме: третій-четвертий квартали 2001 року, другий-четвертий квартали 2002 року. Свідоцтво про сплату єдиного податку за 2003 рік не береться до уваги, оскільки в ньому не вказано терміну дії, відсутній підпис, і печатка керівника органу податкової служби.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, про що подав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що згідно документів поданих позивачем 22.01.2020 до Смілянського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та даними персоніфікованого обліку його страховий стаж, у тому числі незалежно від сплаченого розміру страхових внесків, становить 24 роки 1 місяць та 1 день, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До страхового стажу позивача не зараховано період провадження підприємницької діяльності з 21.01.2000 до 31.12.2003. Для його зарахування рекомендовано звернутися до Смілянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області або відділу реєстрації Смілянської райдержадміністрації для отримання довідки про те, на якій системі оподаткування перебував позивач за вказаний період. Також зазначено, що згідно копії наданої довідки від 10.01.2020 №31/23-00-51-51-034 Головного управління державної податкової служби у Черкаській області у період з 21.01.2020 до 31.12.2003 сплата єдиного податку підтверджується в семи кварталах, а саме: третій-четвертий квартали 2001 року, другий-четвертий квартали 2002 року, перший і третій квартали 2003 року, що становить 1 рік 9 місяців. Але надану довідку не можна брати до уваги, оскільки її видано не на ім`я позивача. При цьому, згідно з наданими копіями свідоцтв у період з 21.01.2000 по 31.12.2003 плата позивачем єдиного податку підтверджується в п`яти кварталах, а саме: третій-четвертий квартали 2001 року, другий-четвертий квартали 2002 року. Свідоцтво про сплату єдиного податку за 2003 рік не береться до уваги, оскільки в ньому не вказано терміну дії, відсутній підпис, і печатка керівника органу податкової служби, що стало наслідком для відмови у призначенні пенсії.

Вивчивши доводи сторін, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, які містяться у справі, суд встановив таке.

Позивач з 21.01.2000 зареєстрований, як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 706300.

31.01.2017 на підставі власного рішення підприємницька діяльність позивача припинена.

Позивач звернувся до Смілянського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №6610-6986/Г-03/8-2300/20 від 28.12.2020 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.

У вказаному листі зазначено, що згідно документів поданих позивачем 22.01.2020 до Смілянського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та даними персоніфікованого обліку його страховий стаж, у тому числі незалежно від сплаченого розміру страхових внесків, становить 24 роки 1 місяць та 1 день, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До страхового стажу позивача не зараховано період провадження підприємницької діяльності з 21.01.2000 до 31.12.2003. Для його зарахування рекомендовано звернутися до Смілянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області або відділу реєстрації Смілянської райдержадміністрації для отримання довідки про те, на якій системі оподаткування перебував позивач за вказаний період. Також зазначено, що згідно копії наданої довідки від 10.01.2020 №31/23-00-51-51-034 Головного управління державної податкової служби у Черкаській області у період з 21.01.2000 до 31.12.2003 сплата єдиного податку підтверджується в семи кварталах, а саме: третій-четвертий квартали 2001 року, другий-четвертий квартали 2002 року, перший і третій квартали 2003 року, що становить 1 рік 9 місяців. Але надану довідку не можна брати до уваги, оскільки її видано не на ім`я позивача. При цьому, згідно з наданими копіями свідоцтв у період з 21.01.2000 по 31.12.2003 плата позивачем єдиного податку підтверджується в п`яти кварталах, а саме: третій-четвертий квартали 2001 року, другий-четвертий квартали 2002 року. Свідоцтво про сплату єдиного податку за 2003 рік не береться до уваги, оскільки в ньому не вказано терміну дії, відсутній підпис, і печатка керівника органу податкової служби.

Відповідач вказав, що відповідно до підпункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Абзацом 3 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ст.11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент).

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Частиною 1 статті 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637), час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абз.1 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абз.3 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, який набрав чинності з 11.10.2017, внесено зміни до розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, а саме доповнено пунктом 31.

Так, з 11.10.2017 року відповідно до підпункту 1 пункту 31 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №706300 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата проведення державної реєстрації 21.01.2000, номер запису в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців №0000088, Смілянською районною державною адміністрацією.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.01.2017 до реєстру внесено запис №5006875 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (за власним рішенням).

З аналізу наведених вище норм убачається, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Так в період з 01.01.1998 по 30.06.2000 єдиною умовою для зарахування стажу була реєстрація позивача, як підприємця, незалежно від сплати або несплати внесків до Пенсійного фонду.

Так, відповідач не довів, що з 21.01.2000 по 30.06.2000, позивач не був зареєстрований підприємцем або припиняв підприємницьку діяльність на зазначені періоди.

Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

Відтак, суд дійшов висновку про зарахування періоду з 21.01.2000 по 30.06.2000 до страхового стажу позивача повністю.

В позовній заяві позивач стверджує, що в періоди з 21.01.2000 по 31.12.2003 він як фізична особа - підприємець здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (був платником єдиного податку).

У свою чергу, з 01.07.2000 для врахування особі періоду її підприємницької діяльності крім реєстрації підприємцем обов`язковою було і сплата такою особою відповідних платежів.

Водночас, позивачем надано лише копії свідоцтва про сплату ним єдиного податку за період третій-четвертий квартали 2001 року, другий-четвертий квартали 2002 року, перший і третій квартали 2003 року.

Жодних доказів того, що в період з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року), з 01.01.2002 по 31.03.2002 (І-квартал 2002 року), 01.04.2003 по 30.06.2003 (ІІ квартал 2003 року), з 01.10.2003 по 31.12.2003 (ІV-квартал 2003 року) позивач, як фізична особа - підприємець здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (був платником єдиного податку) (свідоцтва про сплату єдиного податку за цей період або довідки, виданої податковою інспекцією про перебування на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку тощо) позивачем не надано, у зв`язку із чим, стверджувати, що належним доказом підтвердження стажу позивача за період з 21.01.2000 по 31.12.2003 може бути довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця), відсутні, позаяк довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності може підтверджувати стаж за вказаний період лише підприємця, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а позивачем докази здійснення підприємницької діяльності саме на спрощеній системі оподаткування у вказані вище періоди ані до відповідача із заявою про призначення пенсії, ані до суду подано не було.

Також позивачем не надано ні до пенсійного органу, ні до суду жодних доказів сплати ним страхових внесків протягом періоду з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року), з 01.01.2002 по 31.03.2002 (І-квартал 2002 року), з 01.04.2003 по 30.06.2003 (ІІ квартал 2003 року), з 01.10.2003 по 31.12.2003 (ІV-квартал 2003 року). Відомості про сплату страхових внесків за вказані періоди також відсутні у відповідача та не встановлено судом під час судового розгляду справи.

Таким чином, суд вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про те, що період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року), з 01.01.2002 по 31.03.2002 (І-квартал 2002 року), з 01.04.2003 по 30.06.2003 (ІІ квартал 2003 року), з 01.10.2003 по 31.12.2003 (ІV-квартал 2003 року) не може бути зарахований до страхового стажу позивача, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Також суд зауважує, що факт здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію не є належним доказом підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.10.2018 року у справі №643/20104/15-а.

Водночас, позивачем надано докази того, що в період з третього по четвертий квартали 2001 року, з другого по четвертий квартали 2002 року, у першому і третьому кварталі 2003 року він як фізична особа - підприємець дійсно здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (був платником єдиного податку), що підтверджується відповідними свідоцтвами.

При цьому, свідоцтво про реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності за період з 21.01.2020 по 30.06.2000 та вищевказані свідоцтва про сплату єдиного податку, згідно з яким позивач був платником єдиного податку у ІІІ-ІV кварталах 2001 року, ІІ-ІV кварталах 2002 року, І та ІІІ кварталах 2003 року, надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, проте відповідач безпідставно не прийняв ці документи як підтвердження стажу роботи позивача за період за вказаний період, в той час, як з урахуванням приписів абз.3 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1 такі документи є належними доказами підтвердження стажу підприємця, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

Таким чином, дії відповідача у відмові зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 21.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2001 по 31.12.2001, з 01.04.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.03.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2003 є протиправними.

Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення частини позовних вимог щодо зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року), з 01.01.2002 по 31.03.2002 (І-квартал 2002 року), з 01.04.2003 по 30.06.2003 (ІІ квартал 2003 року), з 01.10.2003 по 31.12.2003 (ІV-квартал 2003 року), оскільки, як зазначалося вище, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.

Положенням про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою КМУ № 794 від 04.06.1998 року, визначений порядок внесення відомостей про сплату внесків на соціальне пенсійне страхування.

Період здійснення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності з 01.07.2000 року підтверджується даними персоніфікованого обліку.

Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування був утворений у 2011 році згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Постановою Правління ПФУ від 18.06.2014 №10-1 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відомості про сплату внесків на соціальне пенсійне забезпечення позивачем за період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року), з 01.01.2002 по 31.03.2002 (І-квартал 2002 року), з 01.04.2003 по 30.06.2003 (ІІ квартал 2003 року), з 01.10.2003 по 31.12.2003 (ІV-квартал 2003 року) не надано ні до суду, ні до пенсійного органу.

Наведені вище обставини свідчать про обґрунтованість не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача спірного періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.06.2001 (І-ІІ квартали 2001 року), з 01.01.2002 по 31.03.2002 (І-квартал 2002 року), з 01.04.2003 по 30.06.2003 (ІІ квартал 2003 року), з 01.10.2003 по 31.12.2003 (ІV-квартал 2003 року), а тому відмова відповідача в цій частині є правомірною, а позовні вимоги в цій частині такими, що задоволенню не підлягають.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 139 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на положення вказаної статті та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 908,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього пропорційно до розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області коштів у сумі 454,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем з 21.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2001 по 31.12.2001, з 01.04.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.03.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період здійснення підприємницької діяльності, як фізичною особою-підприємцем з 21.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2001 по 31.12.2001, з 01.04.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.03.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2003.

У задоволення іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя С.М. Гарань