Справа № 420/15385/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/15385/20
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року про повернення позову без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними, безпідставними, не дійсними, не належними до виконання та відміну постанов, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

31.12.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправними, безпідставними, не дійсними, не належними до виконання та відміну постанов Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), відшкодування та стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та вчинених процесуальних дій, що йому передували.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року 05.01.2021 року адміністративний позов залишений без руху та позивачці наданий 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року позов повернуто без розгляду.

При прийнятті такого рішення суд першої інстанції зазначив, що вимоги суду, які викладені в ухвалі від 05 січня 2021 року про залишення позову без руху, є конкретними та зрозумілими, тому мали бути виконані позивачкою у визначений судом строк, чого остання не зробила. Крім того суд зазначив, що надані позивачкою клопотання на виконання ухвали без руху свідчать про те, що вимоги суду для позивачки були зрозумілими, однак неприйнятними для останньої, а доводи, наведені у вказаних клопотаннях зводяться до незгоди з вимогами суду. Водночас суд першої інстанції встановив, що вимоги про надання позовної заяви, викладеної українською мовою, надання довідки органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік та зазначення причин пропуску строку звернення до суду, а також доказів на обґрунтування їх поважності залишились невиконаними позивачем, що унеможливило прийняття рішення про відкриття провадження у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати прийняту у справі ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначила, що суд першої інстанції, залишаючи її позовну заяву буз руху, не виклав зауваження конкретно та зрозуміло, що створило перешкоди для усунення недоліків позовної заяви.

Крім того апелянтом зазначено, що нею подано клопотання про необхідність звільнення від сплати судового збору, розгляд позову, поданого російською мовою та про необхідність уточнення та роз`яснення зауважень суду, проте заявлені клопотання у встановленому законом порядку не були розглянуті судом першої інстанції. За таких обставин апелянт вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави для відкриття провадження у справі та розгляду позовної заяви по суті заявлених вимог.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як вже зазначалося вище, ухвалою від 05.01.2021 року суд першої інстанції залишив без руху позов ОСОБА_1 та запропонував позивачці усунути недоліки позовної заяви шляхом надання належним чином оформленого, обґрунтованого та вмотивованого адміністративного позову, викладеного державною мовою, із чітким визначенням позовних вимог відповідно до процесуальних положень Кодексу адміністративного судочинства України; належним чином засвідчених доказів до позовної заяви у кількості до учасників справи; власного письмового підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; наданням заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі №420/15385/20 з іншими (у разі наявності таких) обґрунтуваннями та доказами поважності причин пропуску цього строку; доказів сплати судового збору або доказів незадовільного майнового стану в якості підстави для звільнення її від сплати судового збору.

На виконання вказаної ухвали на адресу суду першої інстанції 25.01.2021 року надійшов супровідний лист позивачки разом із заявою про виконані дії по виправленню недоліків, клопотання про необхідність уточнення та роз`яснень недоліків, про які вказано в ухвалі суду про залишення без руху, заява про звільнення від сплати судового збору та прийняття до уваги важкого майнового стану позивачки, заява про розгляд позовної заяви на російській мові.

Наявність відповідних клопотань та наведені у них обставини визначені ОСОБА_1 як підстава для скасування оскаржуваної ухвали. Апелянт визначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку її доводам, які викладені в поданих клопотаннях.

Поряд з тим позивачем визнається факт подання позовної заяви та всіх в подальшому поданих процесуальних клопотань, викладених російською мовою.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 14 травня 2020 року (справа №826/7282/17), від 19 грудня 2019 року (справа №520/6952/19), від 10 травня 2018 року (справа №823/2164/17), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №11-955зі19 (9901/98/19), в яких окреслено вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №8-рп/2008 у справі №1-18/2008 встановлено, що відповідно до статті 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15 травня 2003 року N802-IV.

Судова колегія зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Судом першої інстанції в ухвалі від 05.01.2021 року визначено, що наведені в клопотанні про поновлення строку обставини (неодноразові звернення до суду) не приймаються судом, у зв`язку з чим позивачці запропоновано надати клопотання про поновлення строку на звернення до суду з наданням іншого обґрунтування.

Проте виконання вказаної вимоги суду було проігноровано позивачкою.

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції діяв відповідно до норм процесуального права, адже позивачка у встановлений судом строк не усунула визначені судом недоліки позовної заяви.

Водночас посилання апелянта на ненадання детальної оцінки її доводам, що викладені у поданих клопотаннях, не спростовують наявність визначених процесуальних порушень, що унеможливили відкриття провадження за її позовною заявою.

Судова колегія враховує й той факт, що ОСОБА_1 на виконання вимог суду апеляційної інстанції надала апеляційну скаргу, викладену українською мовою, що нівелює її твердження про не володіння українською мовою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачка, умисно не виконуючи вимоги суду, самостійно обрала характер процесуальної поведінки, за наслідком якої було ухвалене рішення про повернення позову без розгляду.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що подана позивачкою апеляційна скарга на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року є необґрунтованою, а правильне застосовування судом попередньої інстанції норм права у справі є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року про повернення позову без розгляду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.