Справа № 280/2466/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Справа № 280/2466/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.,

представників:

позивача - Бойка П.Ю.,

відповідача - Боярської В.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» (вул. Лесі Українки, буд. 243, м. Пологи, Запорізька область, 70605) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» (далі - позивач, ТДВ «ПХЗ «Коагулянт») до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №822-П від 24.03.2021 «Про проведення фактичної перевірки»; визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №823-П від 24.03.2021 «Про проведення фактичної перевірки».

Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України не виділяє одну окрему підставу для призначення перевірки відповідно до зазначеного пункту, проте відповідачем в наказах зазначено лише частину цього пункту як підставу для перевірки, що є неправомірним, оскільки цей підпункт має застосовуватись повністю, а не частинами. Отже, форма та зміст наказів відповідача не відповідають вимогам податкового законодавства, визначеним в п. 81.1. ст. 81 ПК України. Доповідна записка начальника управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Запорізькій області Юлії Зарецької від 24.03.2021 №2046вн, на яку посилається відповідач у своїх наказах, не може бути належною підставою для проведення перевірки, оскільки позивачу для ознайомлення вона не надавалась, а її зміст у наказах відсутній. Крім того, предметом перевірки було здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства при здійсненні операцій з придбання, зберігання та використання товару - розчинника органічного універсального « Роухім ». Проте, розчинник органічний універсальний « Роухім » не відноситься до підакцизних товарів, відтак не може бути предметом перевірки податкового органу щодо здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів. Вважає, що спірні накази були винесені безпідставно та необґрунтовано, в зв`язку з чим є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою від 01.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2466/21, судове засідання призначено на 21.04.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Протокольною ухвалою від 21.04.2021 судове засідання відкладалося до 18.05.2021.

26.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечив проти заявлених вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що нормами Податкового кодексу України не передбачено такої вимоги, як зазначення інформації про хоча і можливі, проте конкретні порушення платником податку податкового законодавства та зазначення в наказі конкретних підстав призначення перевірки, а не усього переліку підстав передбачених п.п. 80.2.5 п.п 80.2 ст. 80 ПК України. Тому, відповідач вважає, що в наказі достатньо зазначати, про наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, в тому числі в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу пального. Отже, накази ГУ ДПС у Запорізькій області від 24 березня 2021 №822-п №823-п «Про проведення фактичної перевірки» відповідають вимогам пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Також зазначає, що п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України передбачено, що окремою самостійно та незалежною підставою для проведення фактичної перевірки є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. У відповідача була інформація про порушення позивачем вищевказаного законодавства, як підстава для проведення фактичної перевірки і здійснення функцій. Крім того, недопуск посадових осіб до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому пункту 81.1 статті 81 ПК України, не дозволяється. Доказів наявності підстав, визначених абз.5 пункту 81.1 статті 81 ПК України позивачем суду не надано. Тому, всі посилання позивача на недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки є необґрунтованими. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також разом з відзивом від відповідача надійшло клопотання про процесуальне правонаступництво, в якому він просить суд замінити відповідача по справі №280/2466/21 з Головного управління ДПС у Запорізькій області () на правонаступника - Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663).

Проте, з обставин справи судом встановлена безпідставність такого клопотання, оскільки Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663) є відповідачем по справі, позовні вимоги заявлені до цього органу.

06.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, аналогічна за змістом позовній заяві. У відповіді позивач більш детально обґрунтовує заявлені вимоги.

18.05.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь, в якій зазначено, що позивач в запереченнях не наводить нових підстав в підтвердження своїх вимог, а лише повторює вже зазначене в позові. Відповідач, в свою чергу, наполягає на аргументах та поясненнях, наведених у відзиві, які підтверджують правомірність дій по призначенню фактичної перевірки.

18.05.2021, у судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Сторони під час розгляду справи, у судовому засіданні, повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 18.05.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

30.12.2020 до ГУ ДПС у Запорізькій області надійшов лист ДПС України від 30.12.2020 №24136/7/99-00-09-01-02-07.

У вказаному листі було зазначено, що за результатами аналізу та співставлення інформації щодо основних показників діяльності ТОВ «Рівне-Етил» (код 40181768) (далі - Товариство) встановлено, що зазначеним платником податків здійснюється виробництво та реалізація розчинника органічного універсального « Роухім » згідно з ТУ У 20.38:2018.

Згідно з висновком комплексної судової експертизи матеріалів, речовин і виробів та судової товарознавчої експертизи Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 22.12.2020 №КСЕ-19/111-20/61529 (далі - Висновок експерта), зразки розчинника органічного універсального « Роухім », відібрані у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000049 від 16.12.2020, є розчинами на основі спирту етилового, об`ємний вміст якого становить 93,2 %, 91,6 %, 94,8%.

За результатами розгляду Висновку експерта, листом Державної митної служби України від 29.12.2020 №08-15/15-04/8.16/17840 (вх. ДПС №62342/5 від 29.12.2020) визначено, що класифікацію таких зразків необхідно здійснювати за кодом 2207 20 00 90 згідно з УКТ ЗЕД.

У зв`язку з цим, на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Кодексу, необхідно організувати та провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання які отримували, реалізовували таку продукцію без наявності ліцензії на право оптової торгівлі спиртом етиловим та зберігають спирт етиловий денатурований у місцях не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання спирту (перелік підприємств задіяних у ланцюжку придбання від ТОВ «Рівне-Етил» зазначений в Додатку 1).

На виконання цього листа фахівцями управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Запорізькій області було проведено аналіз господарської діяльності позивача.

Доповідною запискою Начальника управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Запорізькій області Юлії Зарецької від 24.03.2021 №2046вн було надано пропозицію організувати проведення фактичної перевірки ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» () за адресами:

- Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи. вул. Лесі Українки, буд. 243 ;

- Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Магістральна, буд. 521.

Також запропоновано в наказі про проведення фактичної перевірка, зазначити перевіряємий період з 25.09.2020 по день закінчення фактичної перевірки.

24.03.2021 заступником начальника ГУ ДПС у Запорізькій області на підставі пп.19-1.1.14, пп.19-1.1.16 п. 19-1 ст.19-1, пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України видано наказ №822-п та наказ № 823-п «Про проведення фактичної перевірки», відповідно до яких наказано з 25 березня 2021 року протягом 10 діб провести фактичну перевірку ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» з метою здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства при здійсненні операцій з придбання, зберігання та використання товару - розчинника органічного універсального « Роухім », наявності супровідних документів (прибуткових, товарно-транспортних та видаткових накладних); дотримання стандартів, а також інших питань, що регулюють обіг підакцизних товарів в Україні.

Відповідно до наказів ГУ ДПС у Запорізькій області від 24 березня 2021 року №822-п, №823-п та направлень на проведення фактичної перевірки від 24 березня 2021 №1357, №1358, №1359, №1360 головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснено вихід на фактичну перевірку за адресами здійсненим господарської діяльності ТДВ «ПХЗ «Коагулянт»: Запорізька область, м. Пологи, пул. Лесі Українки. 243, вул. Магістральна, 521.

У зв`язку з недопущенням посадових осіб податкового органу до проведення фактичної перевірки, останніми складено Акти про відмову в допуску/відмову від проведення фактичної перевірки від 25.03.2021 (зареєстрований 26.03.2021 за №713/08-01-09/03327724) та від 25.03.2021 (зареєстрований 26.03.2021 за №714/08-01-09/03327724).

До Актів про відмову в допуску/відмову від проведення фактичної перевірки позивачем були надані письмові заперечення - лист від 25.03.2021 №08/657, у якому ним викладені обґрунтування щодо причин недопуску посадових осіб податкового органу.

В якості причин недопуску зазначено - невідповідність наказів вимогам Податкового кодексу України.

Генеральний директор ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» ОСОБА_3 акти про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки підписав та отримав по одному примірнику вказаних актів.

Всі вищезазначені документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Вважаючи накази від 24.03.2021 №822-п та №823-п «Про проведення фактичної перевірки» протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

З вищезазначених документів та пояснень сторін вбачається, що підставами для видання спірних наказів про проведення фактичної перевірки, стала Доповідна записка, складена на виконання інформаційного Листа ДПС України (з урахуванням Листа Дсржмитслужби), а також перелічені відповідачем правові норми: пп. 19-1.1.14, пп. 19-1.1.16 п. 19-1 ст.19-1, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Способи здійснення податкового контролю встановлені ст.62 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, зі змінами та доповненнями (далі - ПК України).

Податковий контроль здійснюється шляхом:

62.1.1. ведення обліку платників податків;

62.1.2. інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів;

62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

62.1.4. моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Реалізація відповідних функцій у визначеній сфері щодо призначення таких перевірок не є безмежною. Такими функціями контролюючий орган наділений законодавчо на постійній основі, однак реалізація таких функцій певним чином обмежена законодавством. Тобто, не в будь-якому випадку за наявності компетенції на проведення перевірки, така перевірка може бути призначена.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року по справі №816/3238/15.

Підпунктом 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, на який посилається відповідач у спірних наказах, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Згідно з п. 80.5 ст. 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Отже, підставою, передумовою для проведення фактичної перевірки, визначеної пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт (факти) недотриманий платником податків вимог законодавства, а не ймовірну, наявність порушення вимог законодавства, в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту та цільового використання спирту платниками податків.

При цьому, «підставою» проведення фактичної перевірки повинно бути не просто посилання на п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а фактичні обставини, які в цьому підпункті розкриваються та мають об`єктивно існувати. Іншими словами, під підставою, згідно п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, необхідно розуміти безпосередньо інформацію, відомості та інші обставини про порушення платником податків вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.09.2020 по справі №640/21536/19.

Проте, під час призначення фактичної перевірки у відповідача була відсутня інформація про порушення ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Докази іншого відповідачем не надані.

Твердження відповідача, що друга частина п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України є самостійною, незалежною підставою для проведення фактичної перевірки є необґрунтованим, оскільки кожна підстава для проведення фактичної перевірки конкретно визначена у п. 80.2 ст. 80 ПК України окремим підпунктом, які перераховуються та встановлені з п.п. 80.2.1 по 80.2.7 п. 80.2 ст.80 ПК України.

Таким чином, законодавець не виокремлював дві підстави в одному підпункті 80.2.5, а зазначив додаткову інформацію, уточнюючи таким способом межі застосування податковим органом своїх повноважень, які встановлені не тільки у ПК України, але також і в Законі України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Тому частина перша і друга п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України викладені одним підпунктом 80.2.5 та діють в комплексі, а не окремо одна від одної.

У своєму Листі Державна податкова служба України віднесла позивача до суб`єктів господарювання, які отримували чи реалізовували продукт «Роухім» без наявності ліцензії на право оптової торгівлі спиртом етиловим.

Відповідно до п. 7 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають, зокрема, такі види господарської діяльності, як: виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Проте, як зазначив позивач в позовній заяві, ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» не є платником акцизного податку, не є виробником, покупцем чи постачальником спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, не здійснює діяльність у цій сфері, відповідно, і не має ліцензії.

Проти вказаної обставини відповідач не заперечував.

З огляду на діяльність позивача, який не є платником акцизного збору та не має ліцензії у сфері виробництва та торгівлі, зокрема, спиртом етиловим, ТДВ «ПХЗ «Коагулянт» не відповідає критеріям можливого проведення фактичної перевірки на предмет дотримання законодавства у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №160/7971/19.

У Доповідній записці від 24.03.2021 №2046вн посадовою особою ГУ ДПС у Запорізькій області зазначено, що «Відповідно даних ЄРПН 25.09.2020, 01.10.2020 та 08.10.2020 ТОВ «Рівне-Етил» () виписано на адресу ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПОЛОГІВСЬКИЙ ХІМІЧНИЙ ЗАВОД «КОАГУЛЯНТ» () податкові накладні на реалізацію розчинника органічного універсального « Роухім » в загальній кількості 72000 кг на 2376000 грн.».

Зазначена в Доповідній записці інформація, є загальною інформацією щодо діяльності позивача, яка не вказує на будь-які порушення податкового або іншого законодавства, контроль за яким здійснюють податкові органи. Таким чином, Доповідна записка відповідача, у розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, не містить у собі інформації про порушення або можливе порушення позивачем вимог, а тому не може бути підставою для проведення фактичної перевірки.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі №820/4895/18, від 05.03.2019 у справі №820/4893/18, доповідна записка як підстава, яка підпадає під дію підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Проте документи, що стали підставою для проведення фактичної перевірки не містять інформації про порушення (можливі порушення) вимог законодавства позивачем, а тому видані на підставі них накази №822-п та №823-п від 24.03.2021 є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, контролюючий орган не мав підстав для винесення оскаржуваних наказів, оскільки підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист. Але, в спірних наказах відсутні, передбачені законодавством, підстави для проведення фактичної перевірки.

Відповідно до вимог пункту 81.1 ст.81 ПК України непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Отже, накази, оформлені з порушеннями пункту 81.1 статті 81 ПП України, не можуть бути підставою для проведення фактичної перевірки та є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до її проведення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №820/4894/18, від 11.09.2020 у справі №640/21536/19, від 08.04.2021 у справі №680/21528/19 та інших.

Щодо інформації, зазначеної у Листі Держмитслужби №08-15/15-04/8.16/17840 від 29.12.2020 про класифікацію розчинника органічного універсального « Роухім » та віднесення його до продукту денатурованого етилового спирту слід зазначити наступне.

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі №460/2933/20, судом, на підставі висновків незалежних державних організацій про проведені випробування та дослідження розчинника органічного універсального « Роухім », встановлено, що:

«Позивач, у період охоплений фактичною перевіркою здійснював виробництво розчинника органічного універсального Роухім згідно ТУ-У 20.3-8:2018 та Профмікс, згідно ТУ-У 20.4-9:2018 та на підставі Технологічного регламенту на виробництво технічних рідин у потоці від 2008 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у процесі виробничого циклу, що схематично відображений на ст. 29 Технологічного регламенту на усіх етапах не виникає жодного самостійного, готового продукту, що відповідав би ознакам підакцизної продукції. Так на стадії ректифікації та гомогенізації до існуючої рідини в потоці додається ізопропанол та денатураційні добавки. Даний процес описано на ст. 40 Технологічного регламенту (5.1.3 Блок ректифікації). Таке твердження узгоджується з актом перевірки в частині опису виробничого процесу.

Вказана технічно-технологічна документація не передбачає виробництво спирту етилового неденатурованого, спирту сирцю. Так само як і не передбачається окремих етапів виробництва, де можна відокремити будь-яку самостійну, готову речовину, що підпадатиме під ознаки спиртів за ДСТУ 4221:2003; ДСТУ 5042:2008; ГОСТ 17299-78; ТУ У 18.510-994 ГОСТ 18300-87; ДСТУ 4284:2004; ДСТУ 4650:2006; ДСТУ 7402:2013; ТУ У 18.511-99; ДСТУ 7261:2012; ДСТУ 7457:2013.

(…..).

Щодо класифікування продукції Позивача, а саме Роухім та Профмікс за кодами УКТЗЕД з метою прирівнювання їх до товарної позиції Спирт етиловий суд зазначає наступне.

Згідно п.2 Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою КМУ від 21 травня 2012 року №428, УКТ ЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України Про Митний тариф України, що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі та здійснення митного оформлення товарів.

Згідно ч.6 ст.1 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність, зовнішньоекономічна діяльність - це діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Відтак, застосування кодів УКТ ЗЕД можливо лише під час здійснення імпорту, експорту продукції із застосуванням відповідних процедур. Факту здійснення імпорту, експорту продукції Позивача у акті перевірки не зафіксовано.

З цього застосування визначених одноосібно податковим органом кодів УКТ ЗЕД для віднесення Роухім та Профмікс до підакцизних товарів під час даних операцій не відповідає чинному законодавству».

Хоча, відповідно до ч.7 ст. 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, проте, суд враховує даний висновок та вважає, що розчинник органічний універсальний « Роухім » не відноситься до підакцизних товарів та не може бути предметом перевірки.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Часиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4540,00 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» (вул. Лесі Українки, буд. 243, м. Пологи, Запорізька область, 70605) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування наказів - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління ДПС у Запорізькій області від 24.03.2021 №822-п «Про проведення фактичної перевірки» та №823-п «Про проведення фактичної перевірки».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» судовий збір у сумі 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20.07.2021.

Суддя Р.В. Кисіль