Справа № 600/1996/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 липня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1996/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши клопотання представника позивача про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 в день остаточного звільнення, 31 жовтня 2020 року грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно по день остаточного звільнення, 31 жовтня 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка передбачена частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо це нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошової забезпечення за період із 26 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року, враховуючи базовий місяць зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців 01 січня 2008 року та за період із 01 березня 2018 року по 31 жовтня 2020 року, із урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців 01 березня 2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26 грудня 2020 року по 30 вересня 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення із ОСОБА_1 в день звільнення 31 жовтня 2020 року своєчасного остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні із військової служби;

- стягнути із військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок (невиплата компенсації за речове майно, невиплата одноразової грошової допомоги при звільненні, невиплата індексації грошового забезпечення) при звільненні із військової служби за період із 31 жовтня 2020 року по день постановлення судом першої інстанції рішення у дані адміністративній справі.

У поданих до суду заявах по суті справи позивач, обґрунтовуючи позов, посилається на протиправне непроведення з ним остаточного розрахунку під час звільнення з військової служби та виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 по день звернення до суду з цим позовом. Так, позивач вказав, що йому не нараховано і не виплачено грошової компенсації за неотримане речове майно, не виплачена у повній мірі одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, не виплачено індексацію грошового забезпечення. Також позивач вважає, що оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно не виплачено в день виключення його зі списків особового складу, то він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, а саме за період з 31 жовтня 2020 року по день ухвалення судового рішення.

При цьому, позивач наголосив, що безпосередньо перед звільненням він звертався до відповідача з рапортом про нарахування і виплату йому грошової компенсації за належне до видачі грошове майно.

Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строк для подання заяв по суті справи; клопотання позивача про витребування доказів задоволено; витребувано у Військової частини НОМЕР_1 інформацію про: нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період його служби з 23 листопада 2017 року по 22 листопада 2020 року у зв`язку зі зростанням споживчих цін; розмір виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні позивача у розмірі 50%; врахування для розрахунку пільгових років служби ОСОБА_1 ; суми грошового забезпечення ОСОБА_1 за весь період проходження ним військової служби та розрахунковий лист.

Відповідач у наданих суду заявах по суті справи заперечував проти позову. Звертав увагу на те, що позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому не було видано довідки про вартість речового майна, і в подальшому в наказі командира військової частини про звільнення позивача з військової служби не було визначено розмір грошової компенсації. До того ж, відповідач вважає, що позивач не набув права на виплату йому компенсації за неотримане речове майно. Стосовно вимог позивача про нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби відповідач зазначив, що джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошового забезпечення є виключно Державний бюджет України. При цьому, Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» виплата індексації не передбачалась. В подальшому індексація позивачу нараховувалась та виплачувалась відповідно до порядку, встановленого чинним законодавством.

Ухвалою суду від 19 липня 2021 року у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без руху у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат Стадник І.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 22 лютого 2021 року, виданої на підставі доручення Вижницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 10 лютого 2021 року №29, подав до суду клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: інформації про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане ОСОБА_1 речове майно; інформації щодо індексації грошового забезпечення у зв`язку із зростанням споживчих цін за період служби ОСОБА_1 з 26 грудня 2016 року по 31 жовтня 2020 року; копії рапорту ОСОБА_1 від 29 жовтня 2020 року про нарахування та виплату грошового компенсації за неотримане речове майно на ім`я командира частини, з його резолюцією і відміткою про реєстрацію, а також копії Журналу реєстрації вхідної кореспонденції стройової частини військової частини НОМЕР_1 за 29 та 30 жовтня 2021 року із записом про реєстрацію вказаного вище рапорту.

В обґрунтування поданих клопотань представник позивача посилався на наявність труднощів в отриманні витребуваних доказів самостійно. Так, ним надавався запит на отримання інформації про нарахування та виплату грошового компенсації за неотримане речове майно та індексації грошового забезпечення, однак такий залишився без відповіді. Стосовно ж рапорту від 29 жовтня 2020 року та журналу реєстрації вхідної кореспонденції військової частини позивач зауважив, що відповідач у відзиві заперечує їх існування.

Розглянувши подані представником позивача клопотання про витребування доказів, перевіривши матеріали справи, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною четвертою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, третьої, шостої, восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Враховуючи наведені норми та доводи представника позивача, з метою встановлення дійсних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає за необхідне витребувати у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії: рапорту ОСОБА_1 від 29 жовтня 2020 року про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно на ім`я командира частини з резолюцією і відміткою про реєстрацію; Журналу реєстрації вхідної кореспонденції стройової частини військової частини НОМЕР_1 за 29 та 30 жовтня 2021 року із записом про реєстрацію рапорту ОСОБА_1 від 29 жовтня 2020 року про нарахування та виплату грошового компенсації за неотримане речове майно. Крім цього, суд вважає за необхідне витребувати помісячну довідку про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 26 грудня 2016 року по 30 жовтня 2020 року із зазначенням базового місяця нарахування.

Стосовно вимоги представника позивача про витребування інформації про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане ОСОБА_1 речове майно, то така, на переконання суду, задоволенню не підлягає, оскільки, як вбачається зі змісту поданих відповідачем заяв по суті справи, зазначена вище грошова компенсація позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Отже, заявлені клопотання підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Керуючись статтями 72, 73, 75, 77, 79, 80, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів задовольнити частково.

2. Витребувати у Військової частини НОМЕР_1 :

- належним чином засвідчену копію рапорту ОСОБА_1 від 29 жовтня 2020 року про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно на ім`я командира частини з резолюцією і відміткою про реєстрацію;

- належним чином засвідченю копію Журналу реєстрації вхідної кореспонденції стройової частини військової частини НОМЕР_1 за 29 та 30 жовтня 2021 року із записом про реєстрацію рапорту ОСОБА_1 від 29 жовтня 2020 року про нарахування та виплату грошового компенсації за неотримане речове майно;

- помісячну довідку про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 26 грудня 2016 року по 30 жовтня 2020 року із зазначенням базового місяця нарахування.

Для подання до суду витребуваних доказів встановити Військовій частині НОМЕР_1 строк протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали.

3. Роз`яснити, що неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень є підставою для застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк