Справа № 420/5616/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5616/21
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

07 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, з позовними вимогами щодо:

визнання протиправним невиконання Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у частині нарахування та виплати позивачу разової грошової допомоги до 05 травня за 2015, 2016, 2017, 2021 роки та зобов`язання нарахування та виплати визначеної разової грошової допомоги з урахуванням вже виплачених сум;

стягнення з відповідача на користь позивача 250 000,00 грн у якості компенсації моральної шкоди.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року подану позовну заяву залишено без руху в зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, а саме подання заяви про поновлення строку звернення до суду в частині вимог, а саме виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2015,2016,2017 роки.

Крім того, позивачу визначено надати розрахунок суми обрахованої ним моральної шкоди.

13.04.2021 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він вказує, що строки оскарження недоплати виплат до 05 травня не мають обмежень. На думку позивача, грошова допомога до 05 травня має щорічний та регулярний характер та не має термінів позовної давності, оскільки право на її отримання є безумовним правом на майно, забезпечення якого становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері.

Стосовно суми компенсації моральної шкоди вказано, що її розрахунок здійснено із врахуванням висновків Верховного Суду по справі №823/782/16 та обсягів моральної шкоди завданої протиправними діями відповідача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправним невиконання Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та зобов`язання нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2015 ,2016 ,2017 роки, а також стягнення моральної шкоди в розмірі 250 000,00 грн повернуто позивачу з посиланням на ч.2 ст. 123, п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Обґрунтовуючи наявність підстав щодо повернення позовної заяви, суд першої інстанції зазначив, що з врахуванням приписів ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, що відповідає висновкам Верховного Суду викладених в постанові від 06.02.2018 року по справі №607/7919/17.

Позивач з вказаною позовною заявою звернувся лише 01.04.2021, тобто із значним порушенням 6-місячного строку звернення до суду з вимогами щодо перерахунку та виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2015-2017 роки.

Крім того, позивачем не наведено обґрунтований розрахунок суми заявленої моральної шкоди, під яким слід розуміти визначення грошового еквіваленту факту заподіяння моральної шкоди залежно від характеру і обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних і т.д.), які зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т.д.) і з урахуванням інших обставин, а тому недоліки в цій частині також не усунуто.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції скасувати та прийняти рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що разова грошова допомога учасникам бойових дій є доходом та власністю (матеріальним інтересом захищеним ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), за сутністю є соціальною виплатою, вона спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня,є частиною доходу позивача учасника бойових дій та одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту учасників бойових дій, що загалом свідчить про неможливість застосування в даному випадку термінів позовної давності. Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист підтверджується встановленим ст. 256, 257 ЦК України трирічним строком позовної давності, який означає строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Крім того, в якості наявності підстав для розгляду заявлених позовних вимог в цілому, позивач посилається на практику Верховного Суду щодо процесуальних строків у спорах пов`язаних із правом особи на соціальний захист.

Відповідно до ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Матеріали справи підтверджують, що суд першої інстанції при встановлені пропуску строку звернення до суду позивачем не здійснив посилання на п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, проте з врахуванням ч.2 ст. 123 КАС України та фактичних обставин справи це не спростовує вірність його висновків.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої, третьої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для вірного вирішення спірних правовідносин в даному випадку слід встановити вихідну дату обрахунку строку звернення до суду, а також з якого часу позивач мав дізнатися про можливе порушення його прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII).

Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, оскільки дана дата визначена Законом як кінцева для звернення особою до відповідного органу праці та соціального захисту населення за отриманням разової грошової допомоги до 5 травня.

Також вірними є посилання, що дані висновки кореспондуються із висновками викладеними в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 по справі №607/7919/17 де розглядалися аналогічні спірні правовідносини.

Доводи апелянта, що на спірні правовідносини не поширюються строки звернення до суду є помилковими, а посилання на трирічний строк позовної давності встановлений ЦК України судова колегія не враховує, оскільки спірні правовідносини є публічно-правовими та розглядаються в рамках адміністративного процесу, а тому застосуванню підлягають строки встановлені КАС України, дотримання яких забезпечує досягнення юридичної визначеності в сфері адміністративних правовідносин.

Судова колегія звертає увагу, що строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

По суті спору позивач не заперечує, що отримував виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2015,2016,2017 роках, проте вважає, що їх здійснення в розмірі визначеному постановами Кабміну України (875 грн у 2015 році, 920 грн у 2016 році, 1200 грн у 2017 році) не відповідає положенням Закону України №3551-XII.

За таких умов, незгода позивача з розміром здійснених йому виплат у 2015, 2016, 2017 роках мала своєчасно знайти свій прояв у відповідному зверненні до суду з позовною заявою в законодавчо встановлені строки, а тому звернення до суду 07.04.2021 здійснено поза їх межами.

При цьому, надані позивачем листи управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради від 26.06.2017 №3504/02, від 06.12.2018 №8195/02 додатково підтверджують поінформованість ОСОБА_1 про ймовірне порушення його прав задовго до звернення до суду у 2021 році.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду щодо застосування строків звернення до суду в соціальних спорах судова колегія не враховує, оскільки в даному випадку спеціальний Закон №3551-XII дає змогу чітко визначити початок перебігу шестимісячного строку звернення до суду у випадку незгоди з розміром виплаченої разової грошової допомоги до 5 травня.

Крім того, в рамках розгляду справи №240/12017/19, а саме постанові від 31.03.2021 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Вищевказане додатково свідчить про необґрунтованість викладених в апеляційній скарзі доводів ОСОБА_1 .

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Право на доступ є одним з аспектів права на суд, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня1998 року в справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії» («Perez De Rada Cavanilles v Spain», заява № 28090/95).

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зауважив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи («Ilhan v. Turkey», заява № 22277/93).

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2015, 2016, 2017 роки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причин для його поновлення та про наявність підстав для повернення позовної заяви, що відповідає приписам ст. 123,169 КАС України.

Щодо повернення позовної заяви в частині вимог щодо стягнення 250 000,00 грн моральної шкоди судова колегія зазначає наступне.

Приписи п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

В ухвалі ООАС від 12.04.2021 з посиланням на п. 3 ч. 1 статті 160 КАС України судом визначено позивачу надати обґрунтований розрахунок суми такої шкоди.

В заяві про усунення недоліків від 13.04.2021 позивач надав роз`яснення, що розрахунок 250 000,00 грн моральної шкоди ним здійснено з врахуванням висновків Верховного Суду викладених в постанові від 15.08.2019 по справі №823/782/16 та обсягів моральної шкоди завданої позивачу протиправними діями відповідача, тобто по суті наведено доводи позовної заяви, проте без надання самого розрахунку шкоди.

При цьому, зміст п. 3 ч. 1 статті 160 КАС України свідчить, що у позовній заяві зазначається обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу щодо відшкодування шкоди з визначенням конкретної суми, то належними діями стало б надання останнім обґрунтованого розрахунку заявленої суми, чого на вимогу суду здійснено не було.

За таких умов вірним є повернення позовної заяви в цій частині.

Судова колегія також враховує, що апелянтом не наведено жодних доводів на спростування вищенаведених висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду 1-ї інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.308,311,312,315,316,321,322,325,329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко