Справа № 826/13385/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року у справі за адміністративний позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06 липня 2016 року № та № .

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що сума боргу, прощена (анульована) Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу Позивача відповідно до п. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, отже оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року в задоволенні адміністративному позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач вказує на те, що органом ДФС не здійснено належним чином повідомлення ОСОБА_1 про проведення такої перевірки, а також відповідні податкові повідомлення-рішення надіслано на зовсім сторонню адресу, за якою він ніколи не проживав та ніколи не був зареєстрованим, тому органом податкової інспекції не дотримано вимог чинного законодавства. Також, Позивач звертає увагу на те, що обов`язковою умовою включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходу, отриманого платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 Податкового кодексу України), є зокрема суми боргу платника податку, анулювання кредитом саме до закінчення строку позовної давності. Між тим, акт перевірки не містить даних які свідчили про те, що суми боргу платника податку анульовані кредитом за його самостійним рішенням, не пов`язані з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Відповідач зазначає про те, що Позивачем податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік станом на 30.05.2016 року до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві не було подано, на запрошення до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві Позивач не з`явився. Судом першої інстанції вірно встановлено, що анульована (прощена) банком сума заборгованості Позивача у розмірі 73 679,86 дол. США (екв. 1 551 002,58 грн.) є сумою по основному боргу (кредиту).

Головним управлінням ДПС у м. Києві заявлено клопотання про заміну первісного відповідача - Державну податкову інспекцію у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на належного відповідача - Головне управління ДПС у м. Києві (), як відокремлений підрозділ Державної податкової служби.

Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема Головне управління ДПС у м. Києві.

Пунктом 2 указаної постанови встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом ДПС України від 30.09.2020 року №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено Головне управління ДПС у м. Києві яке є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у м. Києві ().

При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011), як відокремленого підрозділу ДПС України здійснено 30.09.2020 року.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання ГУ ДПС у м. Києві та допустити заміну Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві (), як відокремленим підрозділом Державної податкової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 травня 2007 року між Позивачем - ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" було укладено Договір кредиту № 08-038/263, згідно якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 85 000,00 доларів США в кредит на придбання нерухомого майна - яким є однокімнатна квартира, загальною площею 31,8 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_1 . Строк повернення кредиту визначено 24.05.2032 року.

З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання між позивачем та Банком було укладено іпотечний договір № 02-038/488 від 25.05.2007 року.

15 червня 2015 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" було укладено Договір про внесення змін № 3 до Договору кредиту № 08-038/263 від 25.05.2007 року, згідно якого сторони дійшли згоди, що заборгованість за кредитом становить 73 679,86 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 45 084,40 дол. США.

Відповідно до п.3.1 Договору про внесення змін № 3 сторони домовились, що погашення заборгованості за Договором кредиту в сумі 24 000,00 дол. США здійснюється позивачем не пізніше 15.06.2015 року.

Згідно п. 3.2 Договору про внесення змін № 3 сторони домовились, що у разі належного виконання позивачем умов, які викладені в п. 3.1. залишкова заборгованість позивача за Договором кредиту в сумі 73 679,86 дол. США та заборгованість за процентами в сумі 21 084,40 дол. США підлягає анулюванню (прощенню). Датою анулювання (прощення) такої заборгованості вважається день виконання позивачем п. 3.1. Договору.

Як зазначив Відповідач у відзиві, ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік станом на 30.05.2016 року до ДПІ в Оболонському р-ні ГУ ДФС у м. Києві подано не було, на запрошення до ДПІ в Оболонському р-ні ГУ ДФС у м. Києві Позивач не з`явився.

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 129/26-54-13-06- від 30.05.2016 року (далі - Акт перевірки), яким встановлено наступні порушення:

- пп. 164.2.17 ст.164 та п. 167.1 ст.167 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами і доповненнями, в наслідок донараховано податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 309 591,52 грн.;

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами і доповненнями, неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік.

- п. 16.1 підрозділу 10 розділу XX за даними перевірки військового збору у сумі 23 265,04, в тому числі по періодах: 2015 року - 23 265,04 грн.

На підставі вказаного акту податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 309 591,52 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 77 567,88 грн. та податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 23 265,04 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 5816,26 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями Відповідача Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що анульована (прощена) кредитором сума боргу у розмірі 73679,86 доларів США (еквівалент на дату анулюванню боргу - 1 551 002,58 грн. за офіційним курсом Національним банком України на вказану дату - 21,058829) є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи податкові повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № та № Відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, зокрема, ст.ст. 4, 123, 164, 165, 167, п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України у відповідній редакції, такі рішення є обґрунтованими, виваженими, а тому жодні підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

За правовим висновком, сформульованим Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

У цьому аспекті варто зазначити, що аналізуючи положення ПК України в розрізі процедури проведення податкових перевірок, Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 160/2116/19 зазначив, що завчасне (до початку перевірки) повідомлення про час та місце її проведення перевірки є гарантією права платника податку на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, а також необхідних пояснень з питань, що слугували призначенню податкової перевірки. Так, вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує із зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків.

З урахуванням наведеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення спору, й підлягає першочерговому дослідженню.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року, зокрема витребувано у Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві належним чином засвідчені докази направлення ОСОБА_1 : наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 20.05.2016 року № 423 або письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки; податкових повідомлень-рішень від 06 липня 2016 року № та № .

Оскільки станом на 20 січня 2020 року витребуваних документів від Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду не надходило, Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року, метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, витребувано у Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві належним чином засвідчені докази направлення ОСОБА_1 : наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 20.05.2016 року № 423 або письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки; податкових повідомлень-рішень від 06 липня 2016 року № , № .

Проте, станом на час розгляду даної справи, від Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду витребуваних документів не надходило.

Як вбачається з акту перевірки наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки № 423 прийнято контролюючим органом 20 травня 2016 року. Перевірку вирішено провести з 30 травня 2016 року по 03 червня 2016 року.

Однак, будь-які докази, що до 09:00 год. 30 травня 2016 року Позивача було повідомлено про проведення щодо нього документальної позапланової невиїзної перевірки згідно з наказом Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 423 від 20 травня 2016 року, в матеріалах даної справи відсутні.

Більш того, в акті перевірки зазначене фактичне проживання (місцезнаходження) Позивача: АДРЕСА_2 .

Проте, як вбачається з Довідки від 23.05.2018 № 542/7, виданої виконкомом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Позивач постійно проживає але не зареєстрований в АДРЕСА_3 з 2013 року по 23.05.2018 року.

Крім того, як встановлено в Постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року у справі № 826/1532/17 за дміністративним позовом Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 був зареєстрований з 02.07.1987 по 28.07.2011 за адресою: АДРЕСА_4 , у період з 12.06.2012 по 13.08.2015 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а з 26.01.2017 зареєстроване місце проживання Позивача є АДРЕСА_5 .

Отже, останнім офіційним місцем реєстрації Позивача на момент проведення перевірки, винесення податкових повідомлень-рішень згідно матеріалів справи було: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини четвертої ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У взаємозв`язку з вищенаведеним колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

У свою чергу, податковий орган не надав доказів, які свідчили б про повідомлення Позивача про проведення щодо нього документальної позапланової невиїзної перевірки згідно з наказом Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 423 від 20 травня 2016 року.

Отже, з урахуванням того, що при оскарженні рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками податкової перевірки, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень, і таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, колегія суддів вважає, що встановлені обставини щодо неправомірності проведення Відповідачем перевірки, за наслідками якої й були прийняті спірні в цій справі рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові 27 травня 2021 року у справі № 320/2460/19.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено за неповного з`ясування обставин справи та порушенням норм матеріального права, тому наявні підстави для його скасування, а отже апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, та Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

За правилами ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За подання апеляційної скарги Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6243,60 грн., що підтверджується квитанцією про сплату № 9536 від 26.09.2019 та платіжним дорученням № 19598513 від 25.10.2019.

Відтак, з огляду на задоволення позовних вимог, та згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню на користь Позивача з Відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 06 липня 2016 року № та № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 6243 (шість тисяч двісті сорок три) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 19.07.2021 року.