Справа № 340/1973/21
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року м.Кропивницький Справа № 340/1973/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Пасічника Ю.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом і просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не зарахування до моєї загальної календарної вислуги років період проходження мною військової служби (навчання) в Київському військовому ліцеї з 24.08.1993 року по 17.06.1995 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України включити до моєї загальної календарної вислуги років період проходження мною військової служби (навчання) в Київському військовому ліцеї з 24.08.1993 року по 17.06.1995 року, внести зміни до відповідних облікових документів та здійснити доплату грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 05.11.2020 року № 239 позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу частини з 05.11.2020 року.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 05.11.2020 року № 239 вислуга років на 05.11.2020 року складає 25 років 03 місяці 15 днів.

Водночас позивач зазначає, що він проходив військову службу в періоди з 24.08.1993 року по 17.06.1995 року, що підтверджено архівною довідкою від 06.12.2012 року № 8038, та з 20.07.1995 року по 05.11.2020 року, що підтверджено витягом з особової справи, та його загальна календарна вислуга років складає 27 років 1 місяць 8 днів. Тобто період проходження військової служби з 24.08.1993 року по 17.06.1995 року не врахований до його загальної календарної вислуги років.

В березні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою врахувати до його загальної календарної вислуги років період проходження військової служби з 24.08.1993 року по 17.06.1995 року (період навчання в Київському військовому ліцеї), внести відповідні зміни до облікових документів та здійснити доплату грошового забезпечення.

Листом від 02.04.2021 року № 69/12-933 відповідач відмовив в зарахування до загальної календарної вислуги років період проходження військової служби з 24.08.1993 року по 17.06.1995 року, що на переконання позивача порушує його права.

Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.05.2021 відповідачем надано відзив на позов вимоги якого не визнаються з тих підстав, що Київський військовий ліцей був створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 № 490 на базі Київського суворовського військового училища.

Стаття 24 Закону № 2232-ХІІ в редакції, що була чинною протягом строку навчання Позивача в ліцеї, пов`язувала початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаному у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Водночас станом на момент виникнення спірних правовідносин жодна норма Закону № 2232-ХІІ чи будь-якого іншого закону не відносить період навчання у ліцеї до періоду військової служби.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 «Про реформу системи військової освіти» Київський військовий ліцей, в якому навчався Позивач, був утворений з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, військовий ліцей, в якому навчався Позивач, не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону № 2232-ХІІ, тому строк навчання у ньому не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі з метою підготовки до вступу у військово-навчальні заклади не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у статті 2 Закону № 2232-ХІІ.

Слід зазначити, що Верховний Суд України у своїх рішеннях (зокрема, від 12.02.2020 у справі № 813/3997/17, від 16.04.2013 у справі № 21-107а13, від 01.10.2013 у справі № 21 -330а13) неодноразово вказував, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 № 490 «Про реформу системи військової освіти» військові ліцеї були створені з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів.

Аналогічна позиція міститься й в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 та від 19.12.2019 у справах № 818/1880/18 та № 540/902/19 відповідно.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 визначено обмежений перелік підстав для зарахування до вислуги років, до яких навчання у військових ліцеях не входить (а.с.24-25).

Дослідивши матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , відповідно до архівної довідки від 06.12.2012 року №8038 в періоди з 24.08.1993 року (наказ №61 від 24.08.1993р.) по 17.06.1995 року (наказ №63 від 16.06.1995р.) навчався в Київському суворівському військовому училищі (з вересня 1993 року - Київський військовий ліцей) на посаді - курсант, ліцеїст та отримав атестат про повну загальну середню освіту (а.с.12).

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 05.11.2020 року № 239 позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу частини з 05.11.2020 року (а.с.13).

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 05.11.2020 року № 239 вислуга років на 05.11.2020 року складає 25 років 03 місяці 15 днів.

В березні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою врахувати до його загальної календарної вислуги років період навчання в Київському суворівському військовому училищі з 24.08.1993 року по 17.06.1995 року, внести відповідні зміни до облікових документів та здійснити доплату грошового забезпечення.

Листом від 02.04.2021 року № 69/12-933 відповідач відмовив в зарахуванні до загальної календарної вислуги років період проходження військової служби з 24.08.1993 року по 17.06.1995 року (а.с.9).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даними позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні засади проходження в Україні військової служби та правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначають Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба - є почесним обов`язком кожного громадянина України, особливим видом державної служби, пов`язаної з виконанням громадянином України загального військового обов`язку і службою на конкурсно-контрактній основі у Збройних Силах України та інших військах, створених відповідно до законодавства України.

Згідно з ст. 24 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу" (в редакції від 25.03.1992) початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

При цьому, у ст.2 Закону № 2232-XII встановлено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

Водночас, такого виду як навчання у військових ліцеях вказаний перелік не містить.

За приписами ч.1 ст.25 Закону (в редакції на час навчання позивача) громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №2232-XII громадяни України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, можуть проходити попередню підготовку в загальноосвітніх навчальних закладах, військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, у військових оркестрах, навчальних закладах громадських організацій, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.

Аналіз вказаної норми Закону свідчить, що навчання у військовому ліцеї є лише підготовкою до вступу у вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів.

Так, відповідно до положень Закону України "Про загальну середню освіту" від 13.05.99 № 651-XIV, ліцей - навчальний заклад III ступеня з профільним навчанням та допрофесійною підготовкою (може надавати освітні послуги II ступеня, починаючи з 8 класу).

Відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 № 490 були створені вищи військові навчальні заклади. Пунктом 2 цієї Постанови визначено, що Київський військовий ліцей імені ОСОБА_2 створено на базі Київського суворовського військового училища з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

З вищевказаного слідує, що період навчання позивача з 24.08.1993 року по 17.06.1995 року у Київському військовому ліцеї є лише підготовкою останнього до вступу на навчання у військовому навчальному закладі і не може вважатися безпосередньо військовою службою. Про вказане свідчить також виданий позивачу за результатами навчання атестат про повну загальну середню освіту. Крім того, згідно архівної довідки МОУ від 06.12.2012 року № 8038 позивач був зарахований на навчання "ліцеїстом", а не курсантом чи слухачем.

Крім того, за змістом Закону №2232-ХІІ, необхідною умовою прийняття на військову службу є, зокрема, досягнення громадянином України відповідного віку.

Так, за правилами ст. 15 ч. 1 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу" (у редакції на час навчання) для статусу військовослужбовця необхідно досягнення 18-річного віку.

Крім того, за правилами ст. 20 цього Закону на військову службу у добровільному порядку приймаються особи, які відповідають вимогам військової служби, зокрема: громадяни віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, котрі досягли 17-річного віку в рік зарахування на навчання, а також військовослужбовці та військовозобов`язані віком від 18 до 23 років, які не мають військових звань офіцерського складу і виявили бажання вчитися у військово-навчальних закладах, - на військову службу курсантів військово-навчальних закладів; курсанти військово-навчальних закладів і офіцери запасу - на військову службу офіцерського складу.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи, позивачу станом на момент його зарахування до військового ліцею було лише 15 років, тобто він був неповнолітньою особою, яка в силу Закону не могла бути призваною на військову службу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ліцей, у якому навчався позивач не є військовим навчальним закладом у розумінні Закону №2232-ХІІ, а тому строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання у такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у ст.2 цього Закону.

Аналогічну позицію підтримав і Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі № 825/1086/17.

При цьому суд звертає увагу, що питання про включення до загального військового стажу терміну навчання у суворівських (нахімовському) училищах, військових ліцеях та ліцеях із посиленою військово-фізичною підготовкою, неодноразово розглядалось Верховним Судом України, який у своїх рішеннях підкреслив, що навчання у таких закладах не слід вважати проходженням військової служби (справи № 21-41а11, № 21-129а11, № 21-358а11, №21-7а12, №21-107а13, №21-330а13).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд вважає обґрунтованою відмову відповідача, щодо зарахування позивачу до загального строку військової служби навчання у Київському військовому ліцеї, оскільки навчання в такому учбовому закладі не може вважатися проходженням військової служби, згідно з переліком її видів, що закріплений у ч.4 ст. 2 цього Закону.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду Ю.П. Пасічник