Справа № 640/12261/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Кондраток А.В.,

представника позивача Горлатого О.В.,

представника відповідача Ткача С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 лютого 2020 року № та №0153 400411 Головного управління ДПС у місті Києві, якими позивача зобов'язано сплатити штраф у сумі 1 435 010, 36 грн. за затримку сплати податку на додану вартість у сумі 14 350 103,60 грн. та штраф у сумі 513 012, 66 грн. за затримку сплати податку на додану вартість у сумі 2 565 063, 30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем не враховано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року в адміністративній справі №826/845/18, відповідно до якого контролюючий орган всупереч законодавства України зараховував кошти, що декларувалися і сплачувалися державним підприємством як поточний податок на додану вартість, у рахунок погашення податкового боргу, встановленого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року у справі №826/16180/14, і який виник у період з 3.12.2013 по 02.10.2014 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вживались заходи щодо своєчасної та повної сплати узгоджених зобов'язань, задекларованих в податкових деклараціях з ПДВ за період з жовтня 2018 року по лютий 2020 року, тому накладення на нього штрафу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями є протиправним.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що кошти, які сплачувались Державним підприємством «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» правомірно зараховувались в рахунок погашення податкового боргу (по відповідним термінам сплати) з урахуванням черговості його виникнення.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в той час, як представник позивача проти цього заперечував, просив судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 11.02.2020 Головним управлінням ДПС у місті Києві, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75, в порядку п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету Державним підприємством «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція», за результатами якої складено акт перевірки №5333/26-15-04-11-13 від 11.02.2020 року, яким встановлено порушення позивачем граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість, визначених п. 50.1 ст. 50, п. 57.1 та п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України на загальну суму 16 915 166, 90 грн.

На підставі вказаних висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у місті Києві 13.02.2020 прийнято податкові повідомлення-рішення:

1) №, яким за затримку на 58 58 57 56 56 55 55 55 54 54 54 53 52 48 48 45 40 40 40 33 31 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 2 565 063, 30 грн. визначено суму штрафу в розмірі 20 % в сумі 513 012, 66 грн.

2) №, яким за затримку на 30 30 30 30 30 30 30 29 29 29 29 29 29 29 29 29 29 29 29 29 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 28 27 27 27 27 27 27 27 27 27 27 27 27 27 27 27 27 27 26 26 26 26 26 26 26 25 25 25 25 25 25 24 24 24 23 23 23 21 19 14 14 11 11 11 9 8 7 6 5 5 5 5 4 2 2 1 1 1 1 1 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 14 350 103, 60 грн. застосовано штраф у розмірі 10 % в сумі 1 435 010, 36 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення є предметом цього позову, оскільки позивач вважає їх протиправними.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами п. 36.2 цієї ж статті ПК України податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

В силу п. 36.3 ст. 36 ПК України податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

За змістом п. 37.2 ст. 37, п. 38.1 ст. 38 ПК України податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв'язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п 203.2 ст 203 ПК України сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно абз. 1 п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

За змістом п. 126.1 ст. 126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених п. 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 02.10.2018 по 05.02.2020 (період, що був предметом камеральної перевірки) позивачем декларувались податкові зобов'язання з податку на додану вартість, які сплачені Державним підприємством «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» до Державного бюджету в загальній сумі 26 785 616, 93 грн.

Тобто, в даному випадку заборгованість, на яку нараховано суму штрафу, виникла у зв'язку з тим, що кошти, які сплачувались позивачем, зараховувались контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу (по відповідним термінам сплати) з урахуванням черговості їх виникнення.

Відтак, як правильно висновується суд першої інстанції, граничні терміни сплати зобов'язань не порушено позивачем, адже останнім надано достатні та допустимі докази, а відповідачем не спростовано, що підприємством сумлінно та вчасно подавались декларації у встановлений законодавством термін та вчасно сплачувались узгоджені суми, вказані у податкових деклараціях.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 16 червня 2015 року по справі №21-377а15, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Тобто, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету.

Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, контролюючим органом при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не враховано обставини, встановлені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 в справі №826/845/18, що набрало законної сили 24.09.2020, і в якому зазначено, що джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов'язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов'язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у п. 43.4 1 ст. 43 цього Кодексу; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених ст. 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов'язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до п. 200.2 ст. 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Даним судовим рішенням було встановлено, що податковий борг позивача з податку на додану вартість в сумі 2 216 547, 28 грн., на погашення якого спрямовувались відповідачем сплачені державним підприємством кошти в період з жовтня 2018 року по лютий 2020 року, виник за період з 31.12.2013 по 02.10.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2014 у справі №826/16180/14, яка набрала законної сили 29.01.2015, сума податкового боргу у розмірі 2 216 547, 28 стягнута з Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» шляхом перерахування з відкритих розрахункових рахунків, що відкриті в установах банків: в рахунок погашення боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів

Відповідно до п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22.

Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, відповідно до п. 12.4 зазначеної Інструкції, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абз. 2 п. 95.3 ст. 95 ПК України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному п.п. 95.7 - 95.21 ст. 95 ПК України.

Отже, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, тобто кошти на рахунку платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не можуть бути джерелом погашення податкового боргу зі сплати податку на додану вартість, який виник до 1 липня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні податкові повідомлення-рішення від 13.02.2020 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена року 19.07.2021.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк