Справа № 440/3847/21
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/3847/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2021 року (згідно даних на поштовому конверті) ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання здійснити нарахування і виплату середнього розміру грошового забезпечення, встановленого станом на день звільнення з військової служби 03.08.2020, за весь час затримки у розрахунку при звільненні позивача з військової служби, тобто з наступного дня після звільнення з військової служби 04.08.2020 по дату виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, тобто по 22.03.2021 включно.
Позов обґрунтований тим, що при звільненні позивача з військової служби 03.08.2020 відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно та її виплату проведено лише 22.03.2021. Таким чином, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за увесь час затримки сплати належних при звільненні сум за період з 04.08.2020 по 22.03.2021 включно.
Ухвалою суду від 21.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви, оформленої відповідно до частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, із зазначенням у прохальній частині позовної заяви предмету позову, а саме: рішення, дії чи бездіяльності, з якими позивач не погоджується, та копій такої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи. Роз`яснено позивачу, що у разі неусунення недоліку позовної заяви, вона буде повернута.
13.05.2021 до суду від ОСОБА_1 надійшли два примірники позовної заяви з уточненими позовними вимогами про:
- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нездійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення, встановленого станом на день звільнення з військової служби 03.08.2020, за весь час затримки у розрахунку при звільненні його з військової служби, тобто з наступного дня після звільнення з військової служби 04.08.2020 по дату виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, тобто по 22.03.2021 включно;
- зобов`язання частину здійснити нарахування і виплату середнього розміру грошового забезпечення, встановленого станом на день звільнення з військової служби 03.08.2020, за весь час затримки у розрахунку при звільненні позивача з військової служби, тобто з наступного дня після звільнення з військової служби 04.08.2020 по дату виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, тобто по 22.03.2021 включно.
З огляду на фактичне усунення позивачем недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 21.04.2021, ухвалою від 14.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/3847/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.
Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 26-29/ зазначив, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності й роботодавця, в даному випадку військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої або несвоєчасно виплаченої суми. У спірному випадку середнє грошове забезпечення позивача за час затримки при звільненні в 9,63 рази перевищує суму нарахованої та виплаченої відповідачем в добровільному порядку позивачу грошової компенсації не отриманого речового майна. Зважаючи на викладене, відповідач вважає за необхідне повідомити суд про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до вимог статті 117 КЗпП України.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, суд зауважує, що рішення у цій справі приймається у другий робочий день судді після перебування її у відпустці.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, де на момент її припинення обіймав посаду сержанта з матеріального забезпечення 3-ї патрульної роти у званні старшого прапорщика. Згідно з копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 02.11.2015 позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій (а.с. 6).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2020 №181 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України, виключено зі списків складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 (Г-020459), який здав справи і обов`язки за посадою сержанта з матеріального забезпечення 3-ї патрульної роти та звільнений відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 17.07.2020 №40 о/с у запас за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу 03.08.2020 (а.с. 7, 32).
Під час звільнення позивача з військової служби відповідач не виплатив йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що учасниками справи не заперечується та підтверджується довідкою-розрахунком вартості речового майна, що належить до видачі, від 17.07.2020 /а.с. 9, 34/.
31.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до військової частини з рапортом, в якому просив виплатити йому компенсацію за неотримане речове майно /а.с. 33/.
Внаслідок зволікання військової частини з виплатою компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату середнього розміру його грошового забезпечення, встановленого станом на день звільнення з військової служби 03.08.2020 за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, тобто з наступного дня після звільнення 04.08.2020 по дату фактичної виплати грошової компенсації за невикористані ним 20 календарних днів щорічних основних відпусток за період з 2012 по 2015 рік, тобто по 11.11.2020 включно, а також стягнення з відповідача грошової компенсації вартості неотриманого речового майна в розмірі 10 852,20 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 у справі №440/8031/20 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) видати наказ щодо виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 10852 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн 20 коп та здійснити таку виплату. В решті вимог - позов залишено без задоволення. .
На виконання вказаного судового рішення 15.03.2021 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №115 "Про виплату грошової компенсації", згідно з яким наказано начальникові фінансової служби (головному бухгалтеру) кошти, отримані для виплати компенсації, перерахувати на рахунок ТВБВ №10016/0200 філії - Полтавське обласне управління АТ "Ощадбанк", отримувач ОСОБА_1 ІВАN UA3874951, код установи №331467, в сумі 10852,20 грн відповідно до довідки №647 від 22.09.2020 /а.с. 37/.
З метою здійснення перерахунку коштів в сумі 10852,20 грн на користь ОСОБА_1 виписані відповідні платіжні доручення від 19.03.2021 /а.с. 38-40/.
Виплата позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 9058,83 грн здійснена 22.03.2021 та підтверджується банківською випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 /а.с. 10-11/.
Вважаючи, що наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.
Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Суд зауважує, що ані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ані Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ані іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення роботодавцем, у даному випадку відповідачем, строку проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення, зокрема не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.
Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.
Так, відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Оскільки з матеріалів справи судом встановлено та учасниками справи визнано, що позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 03.08.2020 та при цьому виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2021 №115 здійснено відповідачем лише 22.03.2021, суд доходить висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо виплати позивачу при звільненні належної грошової компенсації за неотримане речове майно, внаслідок чого відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до положень статті 117 КЗпП України.
Розрахунок середнього заробітку здійснюється на підставі пунктів 2 та 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100.
Так, абзацами першим - третім пункту 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою про розмір середньоденного грошового забезпечення за останньою займаною посадою сержанта з матеріального забезпечення 3 патрульної роти ОСОБА_1 , наданої до суду військовою частиною 3059 /а.с. 41/, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 452,61 грн.
Оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №181 від 03.08.2020 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини 03.08.2020, то першим днем затримки розрахунку при звільненні є 04.08.2020.
З матеріалів справи судом встановлено, що із позивачем проведено розрахунок при звільненні з виплати грошової компенсації за неотримане речове майно - 22.03.2021, а тому останнім днем затримки розрахунку при звільненні позивача є 21.03.2021. Відповідно позовна вимога за 22.03.2021 задоволенню не підлягає.
Таким чином, кількість календарних днів затримки розрахунку при звільненні в період з 04.08.2020 по 21.03.2021 становить 230 календарних дня.
З огляду на викладене, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 104100,30 грн (452,61 грн х 230 календарних дня).
Разом з тим, за певних умов суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Такі висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.
Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.
Так, у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності.
При цьому під час здійснення відповідних розрахунків та застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування Верховний Суд виходив з того, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум розмір середнього заробітку зменшується пропорційно (у відсотках) розміру невиплачених сум (з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків). Тобто розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум (у відсотках) має відповідати пропорційному розміру середнього заробітку сум (у відсотках) за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 23.12.2020 у справі № 825/1732/17, від 29.12.2020 у справі №520/11337/18 та від 21.04.2021 у справі №360/3574/19.
Судом встановлено, що у цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат за серпень 2020 року склав 252353,74 грн (а.с. 43), з яких частка суми компенсації за неотримане речове майно становить 4,3 % //10852,20 грн х 100/ : 252353,74 грн/.
Враховуючи принцип співмірності між розміром недоплаченої суми та розміром суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також правові висновки Верховного Суду, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає пропорційним, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4476,31 грн (4,3% від 104100,30 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні).
Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову як особи зі статусом учасника бойових дій (а.с. 6).
Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нездійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення, встановленого станом на день звільнення з військової служби 03.08.2020, за весь час затримки розрахунку при звільненні його з військової служби, тобто з наступного дня після звільнення з військової служби 04.08.2020 по дату виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, тобто по 21.03.2021 включно.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4476,31 грн (чотири тисячі чотириста сімдесят шість гривень тридцять одна копійка).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава