Справа № 520/15334/2020
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 р. Справа № 520/15334/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.01.21 по справі № 520/15334/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ у Харківській обл., відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з 01.01.2019;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі 77 % грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою без урахування постанови Кабінету міністрів України «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» від 22.08.2018 КМУ № 649 (далі Постанова КМУ № 649);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою, без урахування постанови КМУ № 649;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. нарахувати та виплатити йому компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 згідно з постановою Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 № 159 (далі Постанова КМУ №159), без урахування постанови КМУ № 649;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській обл. на його користь судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають у виплаті лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з 05.03.2019, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 однією сумою.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018, згідно з постановою КМУ № 159 однією сумою.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській обл. на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 420,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції безпідставно посилався на Постанову Кабінету міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 ( далі Постанова КМУ № 103), яка регулює строки виплати пенсій, а не порядок проведення її порахунку. Вказав, що отримав право на перерахунок пенсії відповідно до Закону та з січня 2018 року відповідні дії були вчинені, а Постанова КМУ № 103 фактично звужує його право на отримання розміру перерахованої пенсії за 2018-2019 року та прийнята 21.02.2018. Зауважив, що мав «законні сподівання» отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру, а отже, обмеження щодо строків та розмірів виплати сум доплат до пенсії за 2018-2019 року, передбачені Постановою КМУ № 103, не можуть бути застосовані.

Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.11.2019 у справі № 826/3858/18, від 23.04.2020 у справі № 2040/7219/18. Вказав на безпідставність прийнятих судом до уваги посилань відповідача на Постанову Кабінету міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 14.08.2019 № 804 (далі Постанова КМУ № 804), яка містить аналогічні положення з Постановою КМУ №103, яка була скасована у відповідній частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 у справі № 826/3858/18. Зазначив, що правові підстави для звільнення регіонального органу ПФУ від виконання обов`язку із виплати компенсації відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ГУ ПФУ у Харківській обл. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що станом на 31.12.2017 позивач отримував пенсію у розмірі 77% , з 01.01.2018 йому перераховано пенсію відповідно до ч.4 ст. 63 Закону №2262 та постанови КМУ № 103, після чого розмір його пенсії збільшився, а відтак умови його пенсійного забезпечення не погіршилися. Вказав, що на час виникнення спірних правовідносин п.п.1, 2 постанови КМУ № 103 були чинними, а відтак підлягали застосуванню ГУ ПФУ у Харківській обл., який не наділений правом діяти на власний розсуд всупереч вимог підзаконних нормативно-правових актів. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.02.2020 у зразковій справі №240/6263/18, у постанові від 11.03.2020 у зразковій справі № 160/3586/19. Зауважив, що вимога щодо здійснення виплати суми недоплаченої частини розміру пенсії з 01.01.2018 єдиним платежем не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень.

19.02.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/15334/2020 за апеляційною скаргою ОСОБА_1

19.02.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Харківській обл. залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору.

12.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги ГУ ПФУ у Харківській обл.

17.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду у задоволенні клопотання ГУ ПФУ у Харківській обл. відмовлено.

17.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Харківській обл. залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору.

06.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/15334/2020 за апеляційною скаргою ГУ ПФУ у Харківській обл.

06.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено розгляд прави за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ГУ ПФУ у Харківській обл. у порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються у скаргах, дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону № 2262 в розмірі 77% грошового забезпечення.

Розмір пенсії позивача, станом на 01.12.2017, становив 77 % грошового забезпечення (вислуга років 29), що підтверджується довідкою № 4612 від 30.09.2020.

З 01.01.2018 позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі довідки уповноваженого органу у відповідності до постанови КМУ № 103,з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та процентної надбавки за вислугу років 50%, пенсія була обчислена з розміру 70 % грошового забезпечення, що підтверджується довідкою №4612 від 30.09.2020.

Розмір пенсії (з надбавками) після перерахунку з 01.01.2018 склав 7198,19 грн. (згідно постанови КМУ 103 від 21.02.2018 підвищення пенсії позивача складає 6771,63 грн., з них виплачується: з 01.01.2018 по 31.12.2018 у щомісячно 50% від підвищення 3385,82 грн.; з 01.01.2019 по 31.12.2019 у щомісячно 75% від підвищення 5078,72 грн.; з 01.01.2020 щомісячно 100% від підвищення 6771,63 грн.)

07.10.2020 листом №2000-0203-8/75484 пенсійний орган повідомив позивача, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ), максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а на час перерахунку пенсії на виконання постанови КМУ № 103 діяла саме така норма Закону. Вказав, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови №103, здійснено у відповідності до норм та вимог чинного законодавства, а виплата перерахованих підвищених пенсій відповідно до п.2 Постанови КМУ № 103 проводилась з 1 січня 2018 у розмірах від суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року -75 відсотків. На виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» від 24.12.2019 № 1088, з 01.01.2020 виплата пенсій, призначених згідно із Законом №2262», до 1 березня 2018 року та перерахованих з 1 січня 2018 року, здійснюється з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії та наявності у позивача права на отримання перерахованого її розміру, з урахуванням 100% підвищення з 05.03.2019.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є, зокрема, Закон №2262-ХІІ.

Відповідно до положень ст.13 Закону №2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

При цьому частиною 2 цієї статті визначено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу пенсію за вислугу років (20 років) призначено з 01.01.2008 у розмірі 77% від відповідних сум його грошового забезпечення.

Перерахунок призначених відповідно до цього Закону пенсій визначений статтею 63, відповідно до якої перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України (редакція, чинна на час проведення перерахунку пенсії).

Положеннями зазначеної статті також визначено, що у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабміну України від 13.02.2008 № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 45).

Згідно з п. 4 Порядку № 45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою ст. 51 Закону №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Пунктом 5 згаданого Порядку визначено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Постановою КМУ №704 встановлено, зокрема, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 2 постанови). Також цією постановою установлені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схема тарифних розрядів за основними типовими посадами, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями.

У подальшому Кабміном України прийнято постанову КМУ № 103, пунктом 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови № 704.

Колегія суддів зазначає, що відсоткове співвідношення, установлене ст. 13 Закону №2262-ХІІ, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії, а не перерахунку раніше призначених.

У подальшому після призначення пенсії позивачу стаття 13 Закону №2262-ХІІ неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин було установлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим, застосування цього показника до перерахунку пенсії позивача є протиправним, оскільки стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Отже, порядок перерахунку призначених пенсій військовослужбовців врегульований нормами ст. 63 Закону № 2262, яка змін не зазнавала, а також нормами постанов № 704 та №103, тому застосування статті 13 цього Закону, яка регулює призначення пенсій, є протиправним, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Як встановлено судовим розглядом на момент призначення розмір пенсії позивача становив 77% грошового забезпечення (вислуга років 29), що підтверджується довідкою № 4612 від 30.09.2020.

Беручи до уваги викладені вище правові норми та враховуючи, що матеріалами справи підтверджено зменшення ГУ ПФУ у Харківській обл. розміру грошового забезпечення позивача з 77% до 70% з 01.01.2018, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018.

Щодо задоволення позовних вимог в частині покладення обов`язку на відповідача здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою , колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч. 3 ст. 51 Закону №2262-ХІІ визначено, що перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону №2262-ХІІ виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Частиною 2 ст. 55 Закону №2262-ХІІ передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини пенсійного органу, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

За наслідком системного аналізу змісту ст. ст. 51, 52, 55, а також ст. 63 Закону №2262-ХІІ колегія суддів зазначає, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати "порядок перерахунку пенсії" не є тотожним праву встановлювати "строки перерахунку пенсії", "строки виплати пенсії".

Отже, питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, тобто частини пенсії особи, а також розмірів такої доплати не охоплюються поняттям "порядок проведення перерахунку пенсії".

Колегія суддів зауважує, що законодавством не передбачено виплати пенсії, належної позивачу, частинами, а отже належним виконанням судового рішення, в даному випадку, є саме виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

В даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійних виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними, а тому на них поширюється режим "існуючого майна".

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою є фактично способом захисту прав позивача, оскільки, по-перше, вказані суми недоплаченої суми повинні були вже виплачені позивачу і відповідно громадянин має право отримати одразу всю суму на виконання рішення суду, а по-друге, це буде фактично порядком виконання рішення суду, відповідно до вказаної вище норми КАС України, з огляду на спір щодо порядку виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції мав визначити спосіб виконання рішення суду.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою є правомірним.

Посилання пенсійного органу на те, що суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень, а кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує права особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення колегія суддів визнає необґрунтованим з підстав, наведених вище.

Між тим колегія суддів зазначає, що позовна вимога в частині здійснення такої виплати без урахування постанови КМУ № 649, задоволенню не підлягає та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вона заявлена наперед та стосується правовідносин, які ще не склались, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідачем по справі при виплаті суми заборгованості буде застосовані приписи будь-якої постанови або іншого нормативно-правового акту щодо відстрочення виплат.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність позовних вимог в частині зобов`язання відповідача "виплачувати пенсію", оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, а позовна вимога ("виплачувати пенсію") є такою, що спрямована на майбутнє, тобто на відносини, щодо яких на даний момент відсутні докази того, що вони будуть порушені суб`єктом владних повноважень, оскільки предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів, а тому в даному випадку належним способом захисту позивача буде саме зобов`язання відповідача "виплатити" позивачу пенсію.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з 01.01.2019 колегія суддів зазначає наступне.

У зв`язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII від 06.12.2016 Кабінету Міністрів України делеговані повноваження визначати не лише порядок, а й умови та розмір перерахунку пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом №2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Пунктом 2 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 визначено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах:

з 01.01.2018 - 50 відсотків; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 відсотків; з 01.01.2020 - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Відтак, при проведенні позивачу перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2018 відповідач не мав правових підстав не врахувати та не застосовувати до спірних правовідносин положення ст. 63 Закону №2262-ХІІ та Постанови КМУ № 103 та в інший спосіб здійснювати виплату перерахованої позивачу пенсії, а саме з 01.01.2018 - 50 відсотків та з 01.01.2019 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Разом з цим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, пункти 1, 2 Постанови КМУ № 103 визнано нечинними.

Отже, 05.03.2019 набрало законної сили в адміністративній справі №826/3858/18, яким скасовано обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії, передбачене пунктом 2 Постанови КМУ №103, а відтак саме з цієї дати - 05.03.2019 пенсія позивача за вислугу років підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові 11.03.2020 у зразковій справі №160/3586/19, які суд, з урахуванням ч.5 ст. 242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.

Доводи апелянта про те, що на час виникнення спірних правовідносин п.п.1, 2 постанови КМУ № 103 були чинними, а відтак підлягали застосуванню ГУ ПФУ у Харківській обл., який не наділений правом діяти на власний розсуд всупереч вимог підзаконних нормативно-правових актів колегія суддів визнає слушними, між тим зауважує, що вказані пункти зазначеної постанови скасовано рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, а відтак з 05.03.2019 їх застосування є протиправним.

З огляду на те, що норми щодо обмеження часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано 05.03.2019 та враховуючи наведені вище правові норми колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають у виплаті 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з 05.03.2019 та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 , з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з 05.03.2019 , здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019 однією сумою.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він мав «законні сподівання» отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру, а відтак неможливість застосування положень постанови КМУ № 103 є неможливим колегія суддів визнає необґрунтованим, оскільки на момент проведення перерахунку норми вказаної постанови були чинними, і втратили свою чинність лише 05.03.2019.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.11.2019 у справі № 826/3858/18, від 23.04.2020 у справі № 2040/7219/1 правильності висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській обл. нарахувати та виплатити компенсацією ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 згідно з постановою Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 № 159 (далі Постанова КМУ №159), без урахування постанови КМУ № 649, колегія суддів зазначає.

Відповідно до положень статей 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі Закон №2050) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з положеннями п.п.2, 3 Порядку №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед яких, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

За наслідком системного аналізу змісту вказаних правових норм колегія суддів зазначає, що використане у ст.3 Закону №2050 та п. 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1 - 3 Закону № 2050, окремих положень Порядку КМУ №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.07.2020 у справі №750/1512/16-а, які суд, з урахуванням приписів ч.5 ст. 242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.

Враховуючи викладені вище правові норми та з огляду на те, що ГУ ПФУ у Харківській обл. області протиправно не перераховано та не виплачено позивачу пенсію з 01.01.2018, з порушенням строків такої виплати, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів апелянтів колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи апелянтів, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року по справі № 520/15334/2020 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк