Справа № 280/2460/21
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року Справа № 280/2460/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Запорізького міського центру зайнятості (69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 16-б, )

про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із позовною заявою до Запорізького міського центру зайнятості (далі відповідач), в якій позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 23.04.2021 вх. № 23293 просить суд зобов`язати відповідача поставити позивача на облік як безробітного з моменту подання заяви.

В обґрунтування заявленого позову посилається на безпідставність відмови у призначенні статусу безробітного та призначенні допомоги по безробіттю, оскільки позивач не є працевлаштованою особою. Стверджує, що дійсно перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 однак з 31.03.2005 вказаний трудовий договір припинено. Вказує, що ФОП ОСОБА_2 вже давно припинив свою підприємницьку діяльність та переїхав до Німеччини. Вважає, що є підстави для зобов`язання відповідача поставити ОСОБА_1 на облік як безробітного у зв`язку із чим просить суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнав, у письмовому відзиві від 31.05.2021 вх. № 30914 посилається на те, що ОСОБА_1 04.12.2020 через сайт державних послуг «ДІЯ» подав заяви про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Вказує, що під час роботи з документами позивача фахівцем центру зайнятості з`ясовано, що в Єдиній інформаційно-аналітичній системі «Державна служба зайнятості» наявна інформація про зареєстрований 19.05.2004 трудовий договір № 1376, що укладений 19.05.2004 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Зазначає, що оскільки сторони не сповіщали центри зайнятості про припинення дії договору, останній є діючим. Таким чином, на момент реєстрації в якості безробітного позивач не мав всіх необхідних документів, не підтвердив факт припинення дії договору з ФОП ОСОБА_2 . У зв`язку із вказаним вважає, що позивач не мав права на отримання статусу безробітного та отримання допомоги, а тому наказом від 04.12.2020 № НТ 201204 прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного. На підставі викладеного, просить відмовити у позові повністю.

Ухвалою суду від 05.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Позивачу надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23.04.2021 продовжено позивачу процесуальний строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/2460/21 з викликом сторін. Судове засідання призначено на 08.06.2021.

У судовому засіданні 08.06.2021 позивач та представник відповідача підтримали свої позиції з підстав, викладених у позовній заяві та відзиві.

Протокольною ухвалою суду від 08.06.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.06.2021.

23.06.2021 від учасників справи надійшли клопотання вх. № 35686 та №35688 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 4 ст. 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У зв`язку із перебуванням судді Максименко Л.Я. у відпустці, рішення у повному обсязі складено та підписано 19.07.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд установив.

ОСОБА_1 04.12.2020 через сайт державних послуг «ДІЯ» подав заяви про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

Наказом Запорізького міського центру зайнятості від 04.12.2020 №НТ201204 ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу безробітного відповідно до п. 23 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, а саме: у зв`язку з встановленням факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення роботодавця про працевлаштування особи.

З вимогою зобов`язати відповідача вчинити певні дії, позивач звернувся до суду із вказаним позовом на захист порушеного права.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правовідносини з питань процедури реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, регулюються, зокрема Законом України «Про зайнятість населення» та Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 19.09.2018 року №792 (далі - Порядок № 792).

За визначенням, наданим у пункті другому частини першої статті першої Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно частини першої статті 4 наведеного Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до приписів статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути:

1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;

2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю";

3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 14 Порядку № 792 статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення".

Згідно вимог пункту 17 Порядку № 792 для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку, а також:

трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи;

документ про освіту;

військово-обліковий документ для осіб, які звільнилися із строкової військової служби.

За приписами пунктів 21-23 Порядку № 792 для прийняття рішення про надання статусу безробітного кар`єрний радник вносить відомості з документів, зазначених у пунктах 17-19 цього Порядку, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізує персональну картку особи, яка шукає роботу.

Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

З рішенням про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування кар`єрного радника, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки.

Підставами для відмови у наданні статусу безробітного є:

1) відсутність на дату прийняття рішення про надання статусу безробітного документів, зазначених у пунктах 17 і 18 цього Порядку;

2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення від роботодавця про працевлаштування особи;

3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення";

4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи;

5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про результати співбесіди відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування;

6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців вісімнадцятого - двадцятого підпункту 1 пункту 30 цього Порядку.

Як вже встановлено судом, приймаючи рішення про відмову в наданні позивачу статусу безробітної, центр зайнятості посилався на положення п.п.2 п.23 Порядку №792, а саме - встановлення у нього факту зайнятості.

Системний аналіз названих норм дає підстави вважати, що ключовою умовою надання особі статусу безробітної є: відсутність заробітку або інших передбачених законодавством доходів.

Судом встановлено та не заперечується безпосередньо позивачем, що 19.05.2004 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір, який був зареєстрований в Правобережному МЦЗ.

Відповідно до п. 2 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи.

Згідно з п. 5 вказаного Порядку відповідальна особа центру зайнятості в день подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою) трудового договору, а у разі відсутності працівника при проведенні реєстрації трудового договору - в день подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою) документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку, реєструє його у книзі реєстрації трудових договорів за формою, згідно з додатком. Трудовому договору присвоюється номер, за яким він зареєстрований у книзі, і ставиться дата його реєстрації.

Відповідно до п.8,9 Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів.

Документальних доказів зняття з реєстрації вказаного трудового договору не надано.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Cудом встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.03.2021 ФОП ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність, про що 19.10.2015 внесено відповідний запис.

Таким чином, враховуючи факт припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 трудовий договір є припиненим на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

При цьому, наявність чи відсутність судового рішення про встановлення вказаного факту на думку суду є зайвим колом судових процедур, яке не може бути виправданим. Вказаний факт існує лише виходячи з самого факту припинення державної реєстрації ФОП ОСОБА_2 .

В даному випадку, відповідач, пославшись на наявність зареєстрованого трудового договору занадто формально підійшов до оцінки статусу позивача як зайнятого населення, оскільки мав змогу встановити неможливість перебування позивача у трудових відносинах із ФОП, який припинив свою підприєницьку діяльність.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення Запорізького міського центру зайнятості від 04.12.2020 №НТ201204 про відмову у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позивач, заявляючи вимоги про зобов`язання Запорізький міський центр зайнятості поставити позивача на облік як безробітного з моменту подання заяви, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача, оскільки відповідач не вжив усіх передбачених законодавством заходів з метою повного та всебічного розгляду відповідної заяви та документів, для прийняття рішення про надання позивачу статусу безробітного, отже на цей час не було виконано всі умови, визначені законом для прийняття відповідного рішення.

За наведених обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення наведених позовних вимог.

Проте, враховуючи протиправність оскаржуваного рішення Запорізького міського центру зайнятості оформленого наказом від 04.12.2020 року №НТ201204 про відмову у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 та його скасування в судовому порядку, з метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача, виникає необхідність зобов`язати Запорізький міський центр зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу безробітного від 04.12.2020 року, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду відповідно до норм чинного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржуються, не доведено правомірність своїх дій щодо відмови у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 .

В свою чергу позивач не довів в повній мірі ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги щодо зобов`язання Запорізького міського центру зайнятості поставити ОСОБА_1 на облік як безробітного.

За наведених обставин суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Запорізького міського центру зайнятості (69019, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 16-б, ) про зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Запорізького міського центру зайнятості від 04.12.2020 №НТ201204 про відмову у наданні статусу безробітного ОСОБА_1 .

Зобов`язати Запорізький міський центр зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу безробітного від 04.12.2020 року, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду відповідно до норм чинного законодавства України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.00 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького міського центру зайнятості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19 липня 2021 року.

Суддя Л.Я. Максименко