Справа № 160/8608/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року Справа № 160/8608/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
31.05.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій позивачі просять: визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в проведенні перерахунку та відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача провести перерахунок і відновити виплату ОСОБА_1 довічно пенсії за віком, на рівних з іншими громадянами України умовах, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ та Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, із застосуванням всіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплати пенсії; здійснити на загальних підставах індексацію і осучаснення пенсії, масові перерахунки пенсії в 2019-2021 роках, відповідно до пенсійної реформи України, з виплатою компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії, на визначений позивачем банківський рахунок; виплатити заборгованість по пенсії одним платежем, за період з 01.02.2020 р. по день фактичної виплати пенсії на виконання судового рішення; визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в проведенні перерахунку та відновлення виплати пенсії ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача провести перерахунок і відновити виплату ОСОБА_2 довічно пенсії за віком, на рівних з іншими громадянами України умовах, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ, з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, із застосуванням всіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплати пенсії; здійснити на загальних підставах індексацію і осучаснення пенсії, масові перерахунки пенсії в 2019-2021 роках, відповідно до пенсійної реформи України, з виплатою компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії, на визначений позивачем банківський рахунок; виплатити заборгованість по пенсії одним платежем, за період з 01.02.2020 р. по день фактичної виплати пенсії на виконання судового рішення; встановити спосіб виконання судового рішення, шляхом виплати пенсій на визначений кожним позивачем банківський рахунок; відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення одним платежем всієї суми боргу, починаючи з 01.02.2020р. року по день фактичної виплати; відповідно до ч. 6 ст. 245, ч. 1 ст. 382 КАС України, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання.
Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивачі є громадянами України, які з 12.04.2015 року постійно проживають в Ізраїлі. До зміни місця проживання, проживали за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходились на пенсійному обліку в ГУ ПФУ у Дніпропетровській області. У 2020 році у зв`язку із виїздом на ПМЖ за кордон, пенсійні виплати були припинені. В подальшому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 31.08.2020 р., та зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про перерахунок та поновлення виплат пенсії від 31.08.2020 року. Водночас, листами від 22.02.2021 року було повідомлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відмову в поновленні пенсії, посилаючись та те, що ними не надано документ про підтвердження постійного проживання в Україні. Вбачаючи в таких діях відповідача порушення прав позивачів, вони звернулися до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України, які перебували на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримували пенсію за віком.
З 01.02.2020 року виплата пенсії позивачам припинена внаслідок виїзду на постійне місце проживання за кордон.
28.08.2020 року та 31.08.2020 року позивачі звернулися до Головного управління Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком.
09.09.2020 року позивачам було надано відповідь, якою відмовлено у проведенні перерахунку та виплати пенсії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року у справі № 160/10945/20 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 31.08.2020р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перерахунок та поновлення виплат пенсії від 31.08.2020 року, іншій частині позовних вимог відмовлено.

Листами Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.02.2021 року № 0400-010310-8/25799, № 0400-010310-8/25820 було повідомлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відмову в поновленні пенсії, посилаючись та те, що ними не надано документ про підтвердження постійного проживання в Україні.

Не погоджуючись із діями Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в проведенні перерахунку та відновленні виплати пенсії, позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд враховує наступне.

Правовідносини сторін, що виникають у сфері пенсійного забезпечення, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. №254к/96-ВР, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ст. 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058- IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-IV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначено, що право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, суд приходить висновку, що безумовно позивачі як громадяни України мають право на виплату призначеної їм пенсії, проте, з визначенням дати її відновлення в межах строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25.11.2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому, у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Згідно пунктом 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18.01.2001 року № 2235 "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Водночас, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року у справі № 160/10945/20 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 31.08.2020р., зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перерахунок та поновлення виплат пенсії від 31.08.2020 року.

Крім того, в тексті рішення суд зазначав, що, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. З дня набрання чинності рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України. Тож, проживаючи в Ізраїлі, громадяни України мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Відтак, суд приходить до висновку, що рішення про відмову у поновленні пенсії, що викладені у листах від 22.02.2021 року № 0400-010310-8/25799, № 0400-010310-8/25820, посилаючись лише на те, що позивачами не підтверджено їх постійне проживання на території України є протиправними.

При цьому, суд зазначає, що нарахування пенсії в повному обсязі (відповідному розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду. Не проведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачам свідчить про те, що його дії призвели до триваючого порушення права позивачів на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі вище зазначеного рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року.

Відтак, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачів в спірних правовідносинах буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області провести позивачам поновлення та виплату пенсії за віком з 01.02.2020 року.

Щодо заявлених позивачами позовних вимог про перерахунок і відновлення виплат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії за віком, на рівних з іншими громадянами України умовах, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ та Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, із застосуванням всіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплати пенсії; здійснити на загальних підставах індексацію і осучаснення пенсії, масові перерахунки пенсії в 2019-2021 роках, відповідно до пенсійної реформи України, з виплатою компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії на вказаний позивачем рахунок, виплатити заборгованість по пенсії одним платежем за період з 01.02.2020 року по день фактичної виплати пенсії на виконання судового рішення, суд зазначає, що вирішення вказаних питань належить до компетенції органу Пенсійного фонду при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Отже, звернення до суду з такими вимогами за встановлених судом фактичних обставин справи є передчасним ( відповідач відмовив позивачам в поновленні виплати пенсії в зв`язку з їх проживанням за кордоном, при цьому взагалі не вирішуючи питання щодо розміру пенсії позивачів), відповідно задоволення позову в цій частині свідчитиме про вирішення спору якого немає ( який ще не виник ), що суперечить засадам адміністративного судочинства.

Так, право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення, закріпленого в ст. 55 Конституції України, що "права і свободи людини і громадянина захищаються судом".

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

В той же час, з матеріалів справи та, зокрема, листів-відповідей відповідача від 22.02.2021 не вбачається спору щодо розміру пенсії, яка має виплачуватися позивачам після поновлення, а також щодо проведення індексації, оскільки такі питання відповідачем не розглядалися.

В той же час суд зауважує, що нарахування пенсії у відповідному розмірі ( в тому числі при поновленні виплати пенсії ) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду. Аналогічно і питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватися позивачам, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум.

При цьому суд зазначає, що в разі незгоди з діями відповідача щодо обчислення розміру пенсії, наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів позивачі не позбавлені права звернутися за захистом своїх прав до суду. Отже, вимоги позивачів в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 по справі № 815/1226/18.

Щодо клопотань позивачів про звернення до негайного виконання рішення суду в повному обсязі позовних вимог, шляхом стягнення одним платежем всієї суми заборгованості по пенсії, починаючи з 01.02.2020 року по день фактичної виплати та щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення в 14-денний термін, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Слід зауважити, що відповідно до прийнятого рішення, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачів в спірних правовідносинах є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області провести позивачам поновлення та виплату пенсії за віком з 01.02.2020 року.

При цьому матеріали адміністративної справи не містять відповідного розрахунку суми коштів, які мають бути виплачені позивачам після поновлення виплати пенсії, і такий розрахунок ще має бути проведений саме відповідачем на виконання даного рішення суду.

Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивачів про звернення до негайного виконання рішення суду в повному обсязі позовних вимог.

В той же час, згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення суд також керувався положеннями Конституції України, відповідно до ст. 19 якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачами позовні вимоги підлягають частковому задоволенню відповідно до вище наведених судом мотивів та підстав.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.02.2020 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у відновлення виплати пенсії ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 01.02.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць на користь ОСОБА_1 .

Допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць на користь ОСОБА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська