Справа № 161/12496/21
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/278/21
У Х В А Л А

16 липня 2021 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

14.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яка була винесена відносно нього 23.05.2021 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Однак, вищевказаний адміністративний позов підлягає залишенню без руху, оскільки поданий із порушенням вимог ст. 161 КАС України.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта зазначеної норми процесуального закону).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП встановлює альтернативні способи оскарження відповідних рішень суб`єктів владних повноважень - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду в порядку КАС України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 356/702/17.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з приводу оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, тому до таких застосовуються спеціальні строки звернення до суду передбачені ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду саме з позовною заявою визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій.

Слід також наголосити, що рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Як на поважність пропуску строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що з метою оскарження спірної постанови від 23.05.2021 року, він надіслав скаргу до вищестоящого органу (вищестоящій посадовій особі) та 30.06.2021 року отримав рішення, з яким він не погодився, що стало причиною для подальшого звернення до суду.

Суд зазначає, що зайняття позивачем певної правової позиції щодо необхідності/відсутності необхідності оскарження певного рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку (суб`єктивного ставлення особи до рішення) не може бути в подальшому розцінено як поважна причина пропуску звернення до суду.

Таким чином суд вважає, що позивач не вказує в позовній заяві, а в матеріалах позову відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду протягом 10 днів, які надаються позивачу для оскарження, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини (далі - «ЄСПЛ»).

Відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Мельник проти України»).

Тобто, інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Враховуючи означені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 30.10.2018 року у справі № 463/5357/17, від 27.11.2018 року у справі № 813/2409/18 та від 23.12.2019 року у справі № 824/63/19-а.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що також не спростовано змістом позовної заяви. Будь-яких інших належних доказів чи пояснень щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, ніж тих, що зазначені в позовній заяві, позивачем до суду надано не було.

Разом з тим, суд вважає за необхідне надати ОСОБА_1 додатковий строк для подання доказів причин неможливості своєчасного звернення до суду з даним адміністративним позовом з інших підстав, виходячи з наступного.

Згідно ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Із наведеного слідує, що заява про поновлення строку подається до суду окремим документом, оформленим відповідно до вимог ст. 167 КАС України.

Крім того, до вищевказаної заяви про поновлення строку мають бути доданими докази поважності причин його пропуску на звернення до адміністративного суду.

Як вбачається з тексту позовної заяви, та доданих документів, постанову про накладення адміністративного стягнення було винесено 23.05.2021 року, однак даний позов до суду був надісланий засобами поштового зв`язку 13.07.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи те, що позивачем не було надано суду клопотання про поновлення пропущеного строку, а також не долучено доказів поважності причин його пропуску, вважаю за необхідне залишити позов без руху, надати позивачеві строк для усунення недоліків, які зазначені у даній ухвалі.

Керуючись ст.ст. 123, 161, 286 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без руху.

Роз`яснити позивачеві, що протягом десяти днів з дня вручення ухвали він має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, з зазначенням підстав для поновлення строку .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 16 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська