Справа № 200/2358/21-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 р. Справа№200/2358/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення № 5 від 04.01.2021 Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 04.01.2021, ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, та зобов`язати призначити пенсію відповідно до п. 3 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування»; зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до загального страхового стажу період проходження військової служби у період: з 12.05.1984 по 21.05.1986; зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області області зарахувати до пільгового страхового стажу період роботи трактористом-машиністом безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві у колгоспі ім. Куйбишева, який з 25.12.1993 перейменовано у КСП ім. «Куйбишева» у періоди: з 10.04.1982 по 11.05.1984, з 01.06.1986 по 31.10.1986, з 01.11.1989 по 31.03.2000; зарахувати до пільгового страхового стажу період роботи трактористом- машиністом безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві по переводу з КСП ім. «Куйбишева» до СТОВ «Оксамит» у період: з 01.04.2000 по 01.03.2001, зарахувати до пільгового страхового стажу період роботи трактористом- машиністом безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві по переводу з СТОВ «Оксамит» до ТОВ «Бета-Агро-Інвест» у періоди: з 01.03.2001 по 12.09.2005 (запис № 8,9 в трудовій книжці), з 18.02.2013 по 07.03.2014 зарахувати до пільгового страхового стажу період роботи машиністом бульдозера по Списку № 2 на ТОВ фірма «Донкерампромсировина» у періоди: з 01.08.2008 по 14.12.2009, з 01.04.2010 по 29.12.2010, з 04.04.2011 по 12.06.2012.

Позов вмотивовано тим, що 04.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. Відповідач, розглянувши зазначену заяву та надані документи, прийняв рішення № 5 від 04.01.2020, яким відмовив позивачеві у призначенні пенсії, не зарахувавши до стажу позивача період військової служби, та певні періоди роботи на посаді тракториста-машиніста та машиніста бульдозера. Позивач вважає такі висновки відповідача протиправними. Вважає, що відповідач при обчисленні стажу безпідставно не врахував їх.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що позивачем було надано військовий квиток НОМЕР_1 в якому дата звільненя з військової служби не завірена печаткою. Право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають особи за умови їх безпосередньої постійної зайнятості на тракторах протягом повного сезону у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспі, інших підприємствах, що підтверджується відповідними документами. Суд не може вийти за межі позовних вимог та досліджувати питання, щодо можливості зарахування до пільгового стажу періодів роботи, на які відсутні посилання в спірному рішенні відповідача. Підстави для визнання дій неправомірними та скасування рішення № 5 від 04.01.2021 про відмову в призначенні пенсії відсутні, управління діяло в межах наданих йому повноважень без порушення чинних норм законодавства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судових справ між суддями від 12.05.2021, вказану адміністративну справу передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Голошивцю І.О.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.05.2021 прийнято до провадження адміністративну справу № 200/2358/21-а. Представники сторін про відкриття та трозгляд справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

04.01.2021 рішенням Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 5 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В зазначеному рішенні від 04.01.2021 відповідач, зокрема зазначив, що до загального страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 12.05.1984 по 21.05.1986, оскільки дата звільнення з військової служби не завірена печаткою. Також до загального страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім «Куйбишева» з 1989 по 1990 рік, оскільки в наданій довідці №04-25/1052-60 від 17.12.2020 прізвище заявника зазначене « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним заявника.

Також, ОСОБА_1 посилається на те, що в рішенні відповідача № 5 взагалі не зазначено щодо зарахування або не зарахування решти періодів роботи позивача за професією тракториста машиніста та машиніста бульдозера.

Позивач оскаржує вищевказане рішення відповідача як таке, що прийняте з порушенням норм чиного законодавства та його конституційних прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058- ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності зі статтею 26 Закону № 1058-ІV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з пунктом 2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону і в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до положень п. 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV, положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до п. в ст. 13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за нормами ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та надав відповідні документи.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637, визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Відповідач мотивуючи свою відмову у призначенні пенсії позивачу (рішення № 5 від 04.01.2021) виходив з того, що при проходженні військової служби з 12.05.1984 по 21.05.1986, дата звільнення з військової служби не завірена печаткою. Також до загального страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім «Куйбишева» з 1989 року по 1990 рік, оскільки в наданій довідці №04-25/1052-60 від 17.12.2020 прізвище заявника зазначене « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним заявника.

В матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , та зокрема військовий квиток серії НОМЕР_1 , які містять належним чином відображені записи щодо спірних періодів, які не були взяті до уваги відповідачем для обчислення трудового стажу позивача.

Тобто в своїй сукупності, надані документи підтверджують період проходження військової служби позивачем з 12.05.1984 по 21.05.1986.

Суд зауважує відповідачу, що надана до матеріалів справи трудова книжка та довідка №04-25/1052-60 від 17.12.2020 заповненні російською мовою, що фактично впливає на правопис прізвища, імені та по батькові позивача.

Суд також зауважує, що в рішенні відповідача № 5, інших підстав щодо не зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача не зазначено.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», посада машиніста бульдозера віднесена до Списку 2.

Позивач зазначає, що позивачем не було зараховано до його пільгового страхового стажу період роботи трактористом-машиністом безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду в рослинництві у колгоспі ім. Куйбишева, який з 25.12.1993 перейменовано у КСП ім. «Куйбишева» у періоди: з 10.04.1982 по 11.05.1984, з 01.06.1986 по 31.10.1986, з 01.11.1989 по 31.03.2000; пільгового страхового стажу період роботи трактористом - машиністом безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві по переводу з КСП ім. «Куйбишева» до СТОВ «Оксамит» у період: з 01.04.2000 по 01.03.2001; до пільгового страхового стажу період роботи трактористом - машиністом безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві по переводу з СТОВ «Оксамит» до ТОВ «Бета-Агро-Інвест» у періоди: з 01.03.2001 по 12.09.2005, з 18.02.2013 по 07.03.2014; пільгового страхового стажу період роботи машиністом бульдозера по Списку № 2 на ТОВ фірма «Донкерампромсировина» у періоди: з 01.08.2008 по 14.12.2009, з 01.04.2010 по 29.12.2010, з 04.04.2011 по 12.06.2012.

В матеріалах справи міститься розрахунок трудового сажу ОСОБА_1 з якого вбачається зарахування періодів трудової діяльності за періоди 01.04.2000 по 12.09.2005, з 18.02.2013 по 07.03.2014 в якості тракториста - машиніста, тобто при розрахунку стажу Пенсійний орган зарахував вказані періоди, та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо решти періодів роботи позивача, які викладені в позовних вимогах, суд зазначає, що як вбачається з наявної трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 в спірні періоди працював на зазначених посадах.

Суд зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість ОСОБА_1 за відповідними професіями.

Також вищезазначене підтверджується наявними в матеріалах справи довідками вих. 553-Д від 21.12.2020, від 06.02.2021 № 07-06/43, вих. 41-Д від 12.02.2021.

Крім того суд зазначає, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Суд зауважує, що як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача було прийнято 04.01.2021, тобто в той же день що і було подано заяву про призначння пенсії, що в свою чергу свідчить про недбале та упереджене ставлення Пенсійного органу до своїх повноважень при розгляді питання про призначення пенсії.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 04.01.2021 № 5 про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Щодо посилання відповідача на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог та досліджувати питання, щодо можливості зарахування до пільгового стажу періодів роботи, на які відсутні посилання в спірному рішенні відповідача.

Положеннями ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судовий захист прав та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень має бути ефективним. Задля цього ключовим є встановлення правильного способу захисту такого права з урахуванням принципу невтручання у дискреційні повноваження відповідного суб`єкта.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. З цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За даних обставин пенсійний орган фактично при призначенні пенсії формально підійшов до своїх обов`язків, не розглянувши в спірному рішенні усі періоди трудової діяльності позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Наведена бездіяльність відповідача свідчить про недбале ставлення пенсійного органу при вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, та визначення підстав, за яких призначається даний вид пенсії або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд вважає за потрібне визнати протиправним та скасувати рішення від 04.01.2021 № 5 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2021 про призначення пенсії відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з зарахуванням до загального страхового стажу проходження військової служби у період: з 12.05.1984 по 21.05.1986, до пільгового страхового стажу період роботи трактористом-машиністом у періоди з 10.04.1982 по 11.05.1984, з 01.06.1986 по 31.10.1986, з 01.11.1989 по 31.03.2000; до пільгового страхового стажу період роботи машиністом бульдозера по Списку № 2 у періоди з 01.08.2008 по 14.12.2009, з 01.04.2010 по 29.12.2010, з 04.04.2011 по 12.06.2012 відповідно до висновків суду у данній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією № 15 від 27.02.2021, позивач за подання адміністративного позову сплатив 908,00 грн. судового збору.

Отже, суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Добропілля, вул. Незалежності, буд. 28 А, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 04.01.2021 № 5 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 04.01.2021 про призначення пенсії відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з зарахуванням до загального страхового стажу проходження військової служби у період з 12.05.1984 по 21.05.1986; до пільгового страхового стажу період роботи трактористом-машиністом з 10.04.1982 по 11.05.1984, з 01.06.1986 по 31.10.1986, з 01.11.1989 по 31.03.2000; до пільгового страхового стажу період роботи машиністом бульдозера по Списку № 2 з 01.08.2008 по 14.12.2009, з 01.04.2010 по 29.12.2010, з 04.04.2011 по 12.06.2012 відповідно до висновків суду у данній справі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Добропілля, вул. Незалежності, буд. 28 А, ) судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 липня 2021 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець