Справа № 320/4016/21
Суддя: Файчак В.О.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року № 320/4016/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Файчак В.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому з урахуванням уточненого позову просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області №Ф-47195-53 від 04.08.2020;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області повернути безпідставно списані кошти з пенсійного рахунку ОСОБА_1 у розмірі 8390,32 гривень;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області привести інтегровану картку платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у відповідність, шляхом списання боргу, як такого, що не відповідає дійсності;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області розблокувати кошти, які містяться на рахунку в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 12461,79 гривень;

- стягнути з Державної податкової служби у Київській області сплачений судовий збір на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) в розмірі 9080,00 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що не дочекавшись рішення суду у справі № 320/1941/19 відповідачем списано з пенсійного рахунку позивача кошти в розмірі 8 390,32 грн. та заблоковано кошти позивача на банківському рахунку на рахунку в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 12461,79 гривень, відповідно до постанови Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення арешту на суму 12461,79 гривень, в межах виконавчого провадження № ВП 64481694 від 12.02.2021.

Тобто, податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05 березня 2019 року за № Ф-128751-53 було погашено в повному обсязі, хоча процес її оскарження тривав у судовому порядку.

Не враховуючи рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 по справі № 320/1941/19 контролюючий орган застосував санкції та нарахував пеню, що на думку позивача є протиправним.

Тому, позивач вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47195-53 від 04.08.2020 є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 12.04.2021 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог суду позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді від 26.04.2021 клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом задоволено та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копія ухвали суду від 26.04.2021 разом з матеріалами позовної заяви направлена на електронну адресу відповідача.

Від Головного управління Державної податкової служби у Київській області до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач аргументує свою позицію тим, що спірна вимога є правомірною, оскільки сформована відповідно до вимог Закону та інформації з інтегрованої картки платника по єдиному внеску.

Відповідач зазначає, що згідно з п. 2 ч.11 ст. 25 Закону, до платників єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, органи фіскальної служби застосовують штраф у розмірі 20% своєчасно не сплачених сум, нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону).

27.05.2020 стосовно ФОП ОСОБА_1 винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № на загальну суму 12780,57 грн. та надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Тому, у зв`язку із наявністю податкового боргу і винесено оскаржувану вимогу.

У прохальній частині відзиву на позовну заяви, зокрема, відповідачем заявлено клопотання про заміну відповідача, а саме: ГУ ДПС у Київській області () на ГУ ДПС у Київській області () як відокремлений підрозділ в порядку процесуального правонаступництва.

Ухвалою суду від 22.06.2021 постановлено замінити відповідача у справі - Головне управління ДПС у Київській області (юридична особа, ідентифікаційний код 43141377), на його правонаступника Головне управління ДПС у Київській області (відокремлений підрозділ ДПС України, ідентифікаційний код 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 03.10.2002.

Позивач є фізичною особою-підприємцем з 21.08.2002, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.03.2021 №55 та копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Згідно з наявними в матеріалах справи доказами позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності з 01.01.2012, що не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДФС у Київській області було направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2019 № Ф-128751-53, відповідно до якої позивачу належить сплатити борг з єдиного внеску у сумі 6068,71 грн.

Підставою боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску згідно з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2019 № Ф-128751-53 є: - залишок боргу, нарахованого та переданого у вигляді сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України у сумі 1120,11 грн. (2388,06 - 1267,95);

- єдиний внесок, нарахований відповідачем за період ІІІ квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн.;

- єдиний внесок, нарахований відповідачем за період ІV квартал 2013 року у сумі 1218,67 грн.;

- єдиний внесок, нарахований відповідачем за період І квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.;

- єдиний внесок, нарахований відповідачем за період ІІ квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом про її скасування.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 по справі № 320/1941/19 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05 березня 2019 року за № Ф-128751-53.

27.05.2020 ГУ ДПС у Київській області прийнято рішення №, яким до ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано штраф у розмірі 276,04 грн. та нараховано пеню у розмірі 5831,55 грн. (0,1 % суми недоїмки), всього на суму 12 780,57 грн.

Рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 27.05.2020 було направлено на адресу позивача.

Відповідач вказує, що у зв`язку із переплатою у розмірі 1638,94 грн., сума боргу склала 11141,63 грн.

У зв`язку із несплатою вказаного боргу Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 11141,04 грн. № Ф-47195-53 від 04.08.2020.

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області, позивач звернулася до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 - єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі-єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Підпунктом 3 ч. 1 ст. 7 Закону 2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 4 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно частини 5 статті 8 Закону 2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В силу ч. 3 статті 9 Закону, обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідач вказує на те, що відповідно до переданих сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України, станом на 31.12.2012 рік по платнику ФОП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість з єдиного соціального внеску у сумі 2388,06 грн.

Також у відзиві на позов відповідач повідомляє, що згідно даних інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску станом на 31.07.2020 здійсненні наступні коригування:

- 21.10.2013 нараховано ЕСВ за ІІІ квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн.;

- 20.01.2014 - нараховано ЕСВ за ІV квартал 2013 року у сумі 1218,67 грн.;

- 22.04.2014 - нараховано ЕСВ за І квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.;

- 21.07.2014 - нараховано ЕСВ за ІІ квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.

При цьому, у зв`язку із проведенням коригування зі зменшення боргу минулих періодів (коригування щоквартальних нарахувань №15 від 25.02.2019) на суму 1267,95 грн., у зв`язку з чим, сума боргу з урахуванням його зменшення становить 6068,71 грн.

Отже, під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що підставою для формування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-47195-53 від 04.08.2020 стало твердження контролюючого органу про наявність у позивача заборгованості із єдиного соціального внеску, яка виникла на підставі недоїмки, переданої за залишками Пенсійного фонду України на суму 2388,06 грн., та нарахування єдиного внеску за період, починаючи з ІІІ кварталу 2013 року по ІІ квартал 2014 року на суму 4948,60 грн., а також несплати сум штрафних санкцій на суму 606,88 грн. та пені на суму 12780,57 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску згідно рішення № від 27.05.2020.

Підставою для нарахування штрафних санкцій згідно рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 27.05.2020 стала несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період ІІІ квартал 2013 року по ІІ квартал 2014 року на суму 6068,71 грн.

Вказаним рішенням нарахований штраф у розмірі 606,88 та пеня у розмірі 12 780,57 грн.

Як вказує відповідач, у зв`язку із сплатою позивачем у травні - вересні 2019 року та червні 2020 року сум єдиного внеску, у нього утворилася переплата у сумі 1638, 94 грн. Відтак, сума боргу склала 11141,63 грн., на яку і сформовано оскаржувану вимогу.

Суд зауважує, що відповідачем будь-яких документів, які б підтверджували підставу виникнення боргу на суму 4948,60 грн.,та період нарахування єдиного внеску, не надано, а отже в цій частині відповідач не підтвердив наявність обґрунтованого боргу з єдиного соціального внеску.

Разом з цим, матеріали справи свідчать, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 по справі № 320/1941/19 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 5 березня 2019 року за № Ф-128751-53.

Однак, як зазначає відповідач, заборгованість за вимогою від 5 березня 2019 року за № Ф-128751-53 платником погашено у примусовому порядку в повному обсязі 27.09.2019.

Щодо правомірності оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-47195-53 від 04.08.2020 в частині нарахування штрафу та пені на борг з єдиного внеску з ІІІ кварталу 2013 року по ІІ квартал 2014 року на суму 4948,60 грн., суд зазначає, що Київським окружним адміністративним судом у рішенні від 01.07.2019 у справі № 320/1941/19 також надавалась правова оцінка правильності розрахунку суми єдиного внеску, нарахованої податковим органом, у зв`язку з чим суд дійшов наступних висновків.

Так, щодо боргу, який нарахований відповідачем за період, починаючи з ІІІ кварталу 2013 року по ІІ квартал 2014 року включно у сумі 4948,60 грн., суд у вказаному рішенні зазначив, що на ФОП ОСОБА_1 поширюються пільги, закріплені ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ, яка звільняє від сплати єдиного внеску всіх без виключення пенсіонерів за віком, а тому суд дійшов висновку про те, що в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 безпідставно відображено нарахування єдиного соціального внеску в сумі 4948,60 грн., що свідчить про відсутність підстав для формування відповідачем спірної вимоги, оскільки недоїмка зі сплати внеску у позивача відсутня.

З`ясовуючи підстави виникнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, який був нарахований та переданий у вигляді сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України у сумі 1120,11 грн., суд зазначив, що Головне управління ДФС у Київській області не надало суду пояснень та документів, на підставі яких виник борг позивача з єдиного внеску у розмірі 1120,11 грн.

У зв`язку із цим, суд у справі № 320/1941/19 дійшов висновку про те, що підстави для формування Головним управлінням ДФС у Київській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 5 березня 2019 року за № Ф-128751-53 у розмірі 6068,71 грн., відповідачем не доведені.

Отже, підстави виникнення боргу згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.08.2020 № Ф-47195-53 є повністю ідентичними обставинам у справі №320/1941/19, в якій Київський окружний адміністративний суд у рішенні від 01.07.2019 позов ОСОБА_1 задовольнив, визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 5 березня 2019 року за № Ф-128751-53. Вказане рішення суду є чинним та не скасованим.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, преюдиційні обставини - це ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, та які не підлягають доказуванню.

Враховуючи, що у справі, що розглядається, підстави виникнення боргу з єдиного соціального внеску згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.08.2020 № Ф-47195-53 в частині нарахування штрафу та пені на суми недоїмки 6068,71 грн. є повністю ідентичними обставинам у справі №320/1941/19, суд вважає доведеним безпідставність визначення контролюючим органом у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 04.08.2020 № Ф-47195-53 боргу на суму 11141,63 грн. (штраф та пеня).

Так, частиною 10 ст.9 Закону №2464-VІ передбачено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч.11 ст.9 Закону №2464-VІ).

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону №2464-VІ рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Частиною 2 ст.25 Закону №2464-VІ передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3 ст.25 Закону №2464-VІ).

Відповідно до ч.10 ст.25 Закону №2464-VІ пеня нараховується на суму недоїмки з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Отже, платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Такі особи зобов`язані здійснювати сплату єдиного соціального внеску. Несвоєчасна сплата платником єдиного внеску передбачає застосування контролюючим органом до такої особи штрафу та пені.

Як зазначалося, посадовими особами Головного управління Державної податкової служби у Київській області прийнято рішення № від 27.05.2020, яким до ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано штраф у розмірі 606,88 грн. та нараховано пеню у розмірі 12173,69 грн. (0,1 % суми недоїмки), всього на суму 12 780,57 грн.

Суд зазначає, що нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату платником єдиного внеску передбачає наявність узгодженої суми боргу з єдиного соціального внеску, проте позивач заперечує факт наявності у неї боргу у сумі 6068,71 грн., стверджуючи, що підставою для нарахування вказаного боргу були суми єдиного соціального внеску за ІІІ квартал 2013 року по ІІ квартал 2014 року, яким вже надано правову оцінку судом у рішенні від 01.07.2019 у справі №320/1941/19.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що штраф, визначений у рішенні ГУ ДПС у Київській області від 27.05.2020 № за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 12 780,57 грн. був нарахований у зв`язку із не сплатою боргу з єдиного соціального внеску в сумі 6068,71 грн., про що свідчать відомості ІКП з ЄСВ.

Водночас, як зазначалось вище, підстав для визначення позивачу суми боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 6068,71 грн. не було, відтак вказана сума боргу не є узгодженою, що було встановлено Київським окружним адміністративним судом у рішенні від 01.07.2019 по справі №320/1941/19.

Так само нарахування пені у розмірі 0,1 % від суми недоїмки можливе за умови наявності узгодженої суми боргу з єдиного соціального внеску, якої у даному випадку не було.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування штрафу та пені у розмірі 12 780,57 грн., згідно рішення ГУ ДПС у Київській області від 27.05.2020 № за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 27.05.2020 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Київській області повернути безпідставно списані кошти з пенсійного рахунку ОСОБА_1 у розмірі 8390,32 гривень та зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Київській області розблокувати кошти, які містяться на рахунку в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 12461,79 гривень, суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кошти позивача в розмірі 8 390,32 грн. відраховано із пенсійних виплат з 01.04.2019 по 31.10.2019, також заблоковано кошти позивача на банківському рахунку в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 12461,79 гривень, відповідно до постанови Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення арешту на суму 12461,79 гривень, в межах виконавчого провадження № ВП 64481694 від 12.02.2021. На думку суду, належним способом захисту прав позивача є саме скасування вказаних постанов державного виконавця, що є окремим предметом позову та не може розглядатися у межах даної справи. Тому у задоволенні вказаних вимог позивача слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Київській області привести інтегровану картку платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у відповідність, шляхом списання боргу, як такого, що не відповідає дійсності, суд зазначає, що відомості із внутрішніх інформаційних баз податкового органу не впливають на права та обов`язки позивача. Достатнім для захисту порушених прав позивача є саме скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Відтак, вказана позовна вимога також задоволенню не підлягає.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанції про оплату № 57211 від 09.03.2021, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 9080,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2270,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державної податкової служби у Київській області на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Судом з`ясовано, що з метою надання позивачу професійної правничої допомоги між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Денисенко О.П. укладено Договір про надання правничої допомоги від 09.01.2021 №09-03/21.

Згідно з Актом від 09.03.2021 приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правничої допомоги від 09.01.2021 №09-03/21 адвокат надав позивачу юридичні послуги на суму 3000,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 09.03.2021 позивачем було здійснено оплату за надання правової допомоги згідно з Договором від 09.01.2021 №09-03/21.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Враховуючи предмет даного спору, обсягу наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає стягненню у розмірі 500,00 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 12, 73, 77-78, 143, 243-246, 250, 262 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.08.2020 №Ф-47195-53.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 27.05.2020 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області () судові витрати: судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Файчак В.О.