Справа № 462/3745/21
Суддя: Галайко Н. М.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/3745/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Галайко Н. М.,

за участю секретаря Любінець В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Мудрик Вадима Владиславовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просить визнати дії інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Мудрик В. В. щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі серії ЕАН № 4227242 від 19.05.2021 року про накладення штрафу у розмірі 680 грн. за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП, окрім цього визнати таку постанову протиправною та скасувати її.

В обґрунтування позову покликається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.05.2021 року серії ЕАН № 4227242 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. Вважає зазначену постанову такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства України та за наслідком неповного з`ясування обставин справи, з огляду на наступне. Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (п.17.1) на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі. Зазначає, що він дійсно о 09 год. 00 хв. 19.05.2021 року рухався на транспортному засобі Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Львові по вул. Чорновола у напрямку від ТЦ «Арсен» до кільця Чорновола-Липинського, однак смугою для автобусного ряду не рухався, перестроївся у крайній правий ряд тільки у визначеному дорожньою розміткою місці для здійснення правого повороту на право, тобто - вул. Липинського. Відтак, позивач зазначає, що жодних порушень Правил дорожнього руху, у тому числі, що зазначені в оскаржуваній постанові не вчиняв.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2021 року прийнято до розгляду адміністративний позов та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у приміщенні Залізничного районного суду м. Львова, про що повідомлено сторони.

Позивач у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, однак 15.07.2021 року подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, уповноваженого представника у судове засідання не направив, причин неявки суду не повідомив, однак 30.06.2021 року представник відповідача Петрик В. Б. подала до суду відзив на позовну заяву у якому просить суд відмовити позивачу у повному обсязі за безпідставністю такого, розгляд справи просить проводити за відсутності сторони відповідача, окрім цього, подала письмове клопотання у якому просить про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, а також просить суд відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат у частині стягнення заявленої суми на надання правничої допомоги позивачу.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі долучених до справи доказів та у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу ст. ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАН № 4227242 від 19.05.2021 року інспектором УПП у Львівській області ДПП Мудрик В. В. - позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. (а.с. 13).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 19.05.2021 року о 09 год. 37 хв. керуючи автомобілем Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Чорновола, 59, здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожніми знаками 5.8, чим порушив п. 17.1 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідальність за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у виді штрафу за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність, зокрема, за ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил дорожнього руху України).

Згідно п. 17.1 Правил дорожнього руху, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Таким чином, згідно Правил дорожнього руху, заборона руху/виїзду на смузі для маршрутних транспортних засобів встановлена за наявності наступних умов: по-перше, на проїжджу частину має бути нанесена відповідна розмітка та, по-друге, смуга для маршрутних засобів має бути позначена дорожнім знаком 5.8 або 5.11.

У свою чергу, правила встановлення дорожніх знаків встановлені п. 8.21 Правил дорожнього руху.

Так, згідно вказаної норми, дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби; дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху; дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечує факту керування автомобілем по вул. Чорновола, зазначає, що дійсно у напрямку його руху встановлений дорожній знак 5.11 та дорожня розмітка, разом з тим, позивач зазначає, смугою для автобусного ряду не рухався, перестроївся у крайній правий ряд тільки у визначеному дорожньою розміткою місці для здійснення правого повороту на право, тобто - вул. Липинського. Відтак, позивач зазначає, що жодних порушень Правил дорожнього руху, у тому числі, що зазначені в оскаржуваній постанові не вчиняв.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п.п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото-і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото-і відео техніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП, відповідачем не надано.

Не спростовані відповідачем і твердження позивача про те, що останній своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, вимог Правил дорожнього руху не порушував.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ст.ст. 73, 76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, то слід зазначити, що у справі відсутні достатні докази, які б підтверджували дану обставину.

У судове засідання відповідач не з`явився і не довів порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність прийнятого ним рішення у справі.

Докази, які б спростовували такі твердження позивача суду не надано.

Свідки вчинення правопорушення відсутні, відсутні підтверджуючі матеріали фото-, кінозйомки чи відеозапису, які б дозволили переконатись у допущенні правопорушення позивачем, відсутні будь-які інші докази на підтвердження правопорушення. Відтак, відповідач проігнорував необхідність доведення вини правопорушника.

Оскаржувана постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Окрім цього, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Суд дійшов висновку про недоведеність вини позивача і вважає, що оскаржувана ним постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, зазначене дає підстави стверджувати про відсутність порушення позивачем п. 17.1 Правил дорожнього руху, та, відповідно, про відсутність події правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині скасування постанови серії ЕАН № 4227242 від 19.05.2021 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху щодо ОСОБА_1 , разом з тим, суд зазначає, що КАС України не надає повноважень судді визнавати рішення суб`єкта владних повноважень протиправними (неправомірними), а тому у цій частині вимог позову необхідно відмовити.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує положення ч. 1 ст. 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 454 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як встановлено матеріалами справи, 27.05.2021 року між позивачем та адвокатом Матвіїв Є. І. був укладений договір про надання правової допомоги №2021/05/М-Ф (а.с. 17-18, 19). Окрім цього, до матеріалів долучено акт приймання-передачі наданих послуг (а.с. 20), довідку про обсяг надання послуг (а.с. 21). Згідно дубліката квитанції від 27.05.2021 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Матвіїв Є. І. - 1 700 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 22).

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на позивача, згідно оскаржуваної постанови, накладено штраф у сумі 680 грн.

Таким чином, суд зазначає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які перевищують більш як у два рази суму накладеного стягнення, свідчать про неспівмірність вказаних витрат до ціни позову.

Суд, враховує заявлене письмове клопотання представник відповідача - Чабан Я. С. про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу та зазначає, що у відповідності до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позиція Верховного Суду щодо зменшення заявлених витрат на правничу допомогу викладена у справі № 915/1654/19, а саме: суд може зменшити суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, тільки за клопотанням сторони, шляхом оцінки викладених доводів щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат, які можуть доводитись шляхом аналізу наданих адвокатами звітів (розрахунків) послуг з професійної правничої допомоги та актів виконаних робіт (виконання правничої допомоги) та їх співставлення з обставинами справи, поданими процесуальними документами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а тому клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 19, 77, 90, 242, 243, 246 КАС України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Мудрик Вадима Владиславовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4227242 від 19.05.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 - 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 - 750 (сімсот п`ятдесят) грн. витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги у порядку та строки передбачені ст. 286, 293, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач-1: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19);

Відповідач-2: Інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Мудрик Вадима Владиславовича (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Суддя/підпис/ Н. М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: