Справа № 160/17242/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.12.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до стажу ОСОБА_1 при обчисленні пенсії періоду навчання з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року в Уманській Республіканській школі ревізорів та періоду роботи з 27.08.1992 року по 03.04.1998 року в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року в Уманській Республіканській школі ревізорів та період роботи з 27.08.1992 року по 03.04.1998 року в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що 13 жовтня 2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) з заявою про призначення їй пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте листом від 27.10.2020р. за №204699 відповідач безпідставно відмовив позивачеві у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю у останньої необхідного загального страхового стажу, повідомивши при цьому про неможливість зарахування до її загального трудового стажу періоду навчання з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року в Уманській Республіканській школі ревізорів, оскільки відсутнє посилання на статтю КЗПП при звільненні, та періоду її роботи з 27.08.1992 року по 03.04.1998 року в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області, оскільки не можливо взяти до уваги довідки про заробітну плату від 07.09.2020 №1000, №1001, видані КУ «Царичанський районний трудовий архів», у зв`язку із тим, що в документі не вказано повне ПІБ. Однак, на думку позивача, оскільки вона має відповідні записи щодо спірних періодів роботи у трудовій книжці, яка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує його стаж роботи, то вказані записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу. При цьому, позивач зауважує, що запис у трудовій книжці про період її навчання в Уманській Республіканській школі ревізорів не може взагалі містити посилання на статтю КЗПП при звільненні, оскільки стосується не трудової діяльності позивача, а правовідносин, що мали місце між учнем та учбовим закладом. Крім того, останньою до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було надано відповідне свідоцтво та архівні довідки, що підтверджують період її навчання та є підставою для зарахування вищевказаного періоду до страхового стажу позивача. Також позивач зазначає, що із записів її трудової книжки слідує, що за період з 1992 по 1998 роки вона виконувала трудову участь в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області у розмірах, що перевищували встановлену норму. При цьому, ОСОБА_1 зауважує, що хоча в довідках про заробітну плату від 07.09.2020 №1000, №1001, виданих КУ «Царичанський районний трудовий архів», ПІБ і зазначено скорочено: « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », проте, розмір її річної заробітної плати за вищезазначений спірний період, записаний у трудовій книжці, збігається з таким розміром, вказаним у цих архівних довідках. Отже, орган, що призначає пенсію, протиправно не зарахував період навчання позивача з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року в Уманській Республіканській школі ревізорів та період роботи з 27.08.1992 року по 03.04.1998 року в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області до її трудового стажу. Отже, такі дії відповідача позивач вважає протиправними та просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
26 січня 2021 року на електронну адресу суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.10.2020р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на загальних умовах, проте, за матеріалами пенсійної справи загальний страховий стаж ОСОБА_1 зараховано по 01.09.1992р. та складає: 12 років 11 місяці в 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії, тому листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 27.10.2020р. №204699 позивачеві правомірно та обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні періоду роботи з 27.08.1992р. по 03.04.1998р. в колгоспі «Україна» Царичанського району до загального трудового стажу через відсутність у довідках про заробітну плату від 07.09.2020р. №1000, №1001, виданих КУ «Царичанський районний трудовий архів», повного ПІБ позивача. Таким чином, на думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень, згідно з діючим законодавством, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Крім того, 26.01.2021р. на виконання вимог ухвали суду від 29 грудня 2020р. відповідачем надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 263 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.10.2020р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 13.10.2020р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області листом №204699 від 27.10.2020р. відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю у позивача передбаченого цією статтею необхідного для призначення пенсії за віком загального страхового стажу - 27 років. В обґрунтування відмови у призначенні пенсії відповідачем зазначено, що загальний стаж позивача складає лише 12 років 11 місяців 5 днів, оскільки при обрахунку цього стажу не може бути враховано стаж роботи позивача з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року через відсутність посилання на статтю КЗпП при звільненні та з 27.08.1992 року по 03.04.1998 року, оскільки не можливо взяти до уваги довідки про заробітну плату від 07.09.2020 №1000, №1001, видані КУ «Царичанський районний трудовий архів» у зв`язку з тим, що в документі не вказано повне ПІБ.
Незгода позивача з відмовою відповідача зарахувати спірні періоди роботи та навчання до загального трудового стажу ОСОБА_1 стала підставою для звернення останньої до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року за наявністю страхового стажу не менше 27 років.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із пунктом «а» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Частиною 2 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Відповідно до п.п.5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
З наведених вище приписів ч.2 ст.56 Закону №1788-XII та п.5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, слідує, що наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Так, з записів №№4, 5, 13, 14 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що в спірний період остання (далі - мовою оригіналу):
Уманская республиканская школа ревизоров
- 01.09.1984 г. зачислена слушателем школы ревизоров (пр.№57 от 10.09.84 г.);
- 06.07.1985 г. выбыла в святи с окончанием школы (пр.№20 от 6.07.85 г.);
- 27.08.1992г. принята в члены колхоза « Украина » Царичанского района Днепропетровской области в качестве бухгалтера по животноводческой продукции (Реш. пр. №8 от 27.08.1992г.)
1993 норма 250 выр. 289 сумма 1589287;
1994 норма 240 выр. 246 сумма 16857428;
1995 норма 240 выр. 271 сумма 87324000;
1996 норма 240 выр. 269 сумма 1241 гр. 04;
1997 норма 230 выр. 266 сумма 1187,29;
1998 норма 27 выр. 27 сумма 470,03;
- 13.04.1998г. исключена из членов КСП «Украина» Царичанского района Днепропетровской области согласно поданного заявления (по собственному желанию) (протокол №4 от 03.04.1998 г. заседания правления КСП).
Судом також встановлено, що відносно періоду роботи позивача з 27.08.1992р. по 13.04.1998р. у колгоспі (КСП) «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області у наданій трудовій книжці на сторінках 10-11 у записах про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів у колгоспі (КСП) «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області записи завірені підписом керівника та печаткою підприємства.
Таким чином, записи трудової книжки позивача свідчать про те, що ОСОБА_1 у спірний період, а саме з 27.08.1992р. по 13.04.1998р. було навіть перевиконано встановлений річний мінімум трудової участі в колгоспі (КСП) «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області.
Водночас, як зазначалось вище, відповідно до приписів ч.2 ст.56 Закону №1788-XII єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про періоди роботи позивача в колгоспі (КСП) «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області на посаді бухгалтера по тваринницькій продукції з 27.08.1992р. по 13.04.1998р. та про встановлений річний мінімум трудової участі в цьому господарстві і його фактичне виконання позивачем для підтвердження цього трудового стажу, що є достатньою підставою для зарахування цього періоду роботи позивача до загального трудового стажу останнього відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, судом враховується, що додатково позивачем до пенсійного органу також були надані архівні довідки від 07.09.2020 №998, №999, № 1000 та № 1001, видані КУ «Царичанський районний трудовий архів», які додатково підтверджують кількість відпрацьованих людино-днів та заробітну плату ОСОБА_1 в спірний період колгоспі (КСП) «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області та які по числовому значенню збігаються з відомостями, що зазначені у наданій останньою трудовій книжці серії НОМЕР_2 . Дійсно, ПІБ позивача в цих архівних довідках зазначено не повністю, а саме вказано, що її ПІБ у документах 1992-1995р.р. вживається, як « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », проте таке скорочення, з урахуванням повної відповідності даних, вказаних у цих довідках, з записами трудової книжки позивача, не перешкоджає встановленню належності таких довідок саме позивачеві.
При цьому, суд наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи стосовно спірного періоду роботи ОСОБА_1 з 27.08.1992р. по 13.04.1998р., достатні для зарахування цього періоду роботи позивача до загального трудового стажу останнього, навіть без вищевказаних архівних довідок про заробітну плату від 07.09.2020 №998, №999, № 1000 та №1001.
Також з наданої позивачем історичної довідки, виданої Царичанською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 05.10.2020р. за №01-79-2388/0/384-20, слідує, що колгосп «Україна» реорганізоване в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Україна» на підставі загальних зборів колгоспників, від 31 січня 1995 року протокол № 1, а КСП «Україна» реорганізовано в товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Дружба», яке стало його правонаступником згідно з протоколом загальних зборів КСП «Україна» (залишкового) від 05.06.2000р. №1.
Таким чином, твердження пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 27.08.1992р. по 13.04.1998р. в колгоспі (КСП) «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області до їх загального трудового стажу через неможливість взяти до уваги довідки про заробітну плату від 07.09.2020 №1000, « 1001, видані КУ «Царичанський районний трудовий архів», у зв`язку із тим, що в цих довідках не вказано повне ПІБ позивача, є безпідставними, оскільки уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідні виключно у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, в той час, як за встановленими судом обставинами у даному випадку трудова книжка позивача містить всі необхідні записи для врахування вищевказаного періоду до загального трудового стажу ОСОБА_1 .
З урахуванням встановлених обставин, суд зауважує, що відповідачем було протиправно не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 27.08.1992р. по 13.04.1998р. в колгоспі (КСП) «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області до загального трудового стажу позивача.
Щодо зарахування до загального трудового стажу позивача періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року в Уманській Республіканській школі ревізорів, суд зауважує наступне.
Відповідно до п. «д» абз.3 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Також, відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Як зазначалося вище, трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 містить записи про проходження позивачем з 01.09.1984р. по 06.07.1985р. навчання в Уманській республіканській школі ревізорів.
В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва № НОМЕР_7 , виданого 09 липня 1985 року, відповідно до якого позивач (прізвище на той час у шлюбі, який в подальшому розірвано, - ОСОБА_1 ) закінчила Уманську Республіканську школу ревізорів зі строком навчання один рік; рішенням кваліфікаційної комісії ОСОБА_1 присвоєна кваліфікація ревізор.
Вказане свідоцтво також було надано позивачем відповідачу разом із заявою про призначення пенсії.
Крім того, відповідно до архівної довідки від 05.11.2020 №67, копія якої міститься в матеріалах справи та також надавалася позивачем до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 навчалась в Уманській республіканській школі ревізорів при Уманському кооперативному професійно-технічному училищі на денному відділенні з 01.09.1984 року (наказ про зарахування № 57 від 10.09.1984 року); закінчила повний курс 06.07.1985 року (наказ про закінчення № 20 від 06.07.1985 року).
Також суд враховує, що відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 після отримання позивачем відповідної освіти, що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_7 від 09.07.1985 року, за кваліфікацію ревізор, ОСОБА_1 17.07.1985 року була зарахована на посаду старшого ревізора відділу контролю та ревізії підприємств оптової торгівлі контрольно-ревізійного управління тимчасово (запис № 6 ).
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що доводи ОСОБА_1 про безпідставне та протиправне не зарахування ГУ ПФУ у Дніпропетровській області до її загального трудового стажу періоду навчання з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року в Уманській Республіканській школі ревізорів є обґрунтованими.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії позивачеві, оформлене листом від 27.10.2020р. за №204699 «Про відмову в призначенні пенсії», в тому числі, в частині не зарахування до загального трудового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року в Уманській Республіканській школі ревізорів та періоду роботи з 27.08.1992 року по 03.04.1998 року в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки така відмова є необґрунтованою та протиправною, прийнятою без урахування та оцінки всіх обставин, що мають значення при прийнятті цього рішення, та передчасною, а, отже, зважаючи на те, що права позивача порушені саме цим рішенням відповідача, а не його діями з цього приводу, як помилково зазначав позивач у позовних вимогах, суд, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, якими передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у даному випадку суд доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправним та скасування цього рішення відповідача.
З метою поновлення вищевказаного порушеного права позивача суд доходить висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року в Уманській Республіканській школі ревізорів та період роботи з 27.08.1992 року по 03.04.1998 року в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області та, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення вказаної статті та зважаючи на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 840,80грн. підлягають відшкодуванню на користь останньої шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області коштів у сумі 840,80грн.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та про відмову у зарахуванні до її загального трудового стажу періоду навчання з 01.09.1984 року по 06.07.1985 року в Уманській Республіканській школі ревізорів та періоду роботи з 27.08.1992 року по 03.04.1998 року в колективному сільськогосподарському підприємстві «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області, оформлене листом від 27.10.2020р. за №204699.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 28.01.2021 року.

Суддя: О.М. Турова