Справа № 560/4593/20
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/4593/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

19 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 як базового місяця за період з 01.12.2015 по 01.09.2017 в сумі 61693,22 грн.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 як базового місяця за період з 01.12.2015 по 01.09.2017 в сумі 61693,22 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.11.2020 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 29.02.2016, 01.04.2016, з 01.06.2016 по 01.09.2017 з урахуванням січня 2008, як базового місяця;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 29.02.2016, 01.04.2016, з 01.06.2016 по 01.09.2017 з урахуванням січня 2008 як базового місяця;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за березень та травень 2016 року з урахуванням базового місяця 2008 року, подав апеляційну скаргу у якій посилається на те, що сама по собі виписка щодо місячних основних та додаткових видів грошового забезпечення за 2016 рік, яка була надана відповідачем не може вважатися фактом виплати індексації грошового забезпечення позивача за березень, травень, 2016 року без доданого платіжного доручення.

Також зазначає, що відсутні підстави вважати, що сума індексації в розмірі 1451,12 грн. є такою, що відповідає дійсності, тобто нарахована в повному обсязі із застосуванням січня 2008 як базового місяця.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якій він посилається на те, що військова частина НОМЕР_1 фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, позивачу було доведено лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/1485 від 26.03.2018, де зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січня 2016 року-лютому 2018 року у Міністерства оборони не було.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанцїі, позивач в період з 28.12.2012 по 01.09.2017 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2017 №214 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Після звільнення з військової служби відповідач не провів повний розрахунок із позивачем, а саме позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.09.2017.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) - є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Отже, відповідачем протиправно не нараховувалась та не сплачувалась індексація грошового забезпечення за період служби позивача - з 01.12.2015 по 01.09.2017 (день звільнення позивача зі служби).

Разом з тим, суд встановив, що згідно копії виписки щодо місячних основних та додаткових видів грошового забезпечення за 2016 рік нарахованих позивачу, зазначено, що у березні та травні місяці 2016 йому була нарахована індексація на загальну суму 1451,75 грн.

Враховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за березень та травень 2016 задоволенню не підлягають.

Щодо визначення базового місяця індексації при врегулюванні спірних правовідносин, то суд першої інстанції дійшов висновку, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача є січень 2008, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, тому, нарахування індексації грошового забезпечення позивача повинно проводитися в період з 01.12.2015 по 29.02.2016, 01.04.2016, з 01.06.2016 по 01.09.2017, з визначенням базового місяця - січня 2008.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що позивач фактично не погодився із висновками суду першої інстанції виключно у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за березень та травень 2016 року з урахуванням базового місяця 2008 року, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (Закон №1282-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Відповідно до ч. 2ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок №1078).

Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Згідно з п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що за відсутності фінансування виплата індексації не здійснювала, оскільки відсутність фінансування не звільняє відповідача від обов`язку нарахувати індексацію грошового забезпечення.

При цьому доводи відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, є необґрунтованими, оскільки невиплата індексації є обмеженням права особи на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період служби позивача з 01.12.2015 по 01.09.2017.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно копії виписки щодо місячних основних та додаткових видів грошового забезпечення за 2016 рік нарахованих позивачу, зазначено, що у березні та травні місяці 2016 йому була нарахована індексація на загальну суму 1451,75 грн., а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за березень та травень 2016 року. Згідно наданої виписки, кошти перераховано на карткові рахунки.

Вказані обставини позивачем не спростовано. З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача за період з 01.12.2015 по 29.02.2016, 01.04.2016, з 01.06.2016 по 01.09.2017.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов павильного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.