Справа № 300/3504/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про забезпечення позову
"19" липня 2021 р. Справа № 300/3504/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №234466 від 22.06.2021,-
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
16.07.2021 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити дію постанови Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №234466 від 22.06.2021 до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №234466 від 22.06.2021.
Подану заяву про забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що постанова Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №234466 від 22.06.2021 є виконавчим документом, судове оскарження не зупиняє її дії і відкриття виконавчого провадження призведе до реального примусового виконання оскаржуваної постанови №234466 виконавчою службою ще до вирішення справи по суті та прийняття судового рішення. Зауважує, що у разі відкриття виконавчого провадження в той же день державний виконавець накладає арешт на рахунки боржника у банках та інших фінансових установах, що призведе до часткового зупинення підприємницької діяльності, перешкоджатиме здійсненню підприємницької діяльності, оскільки у позивача є 22 наймані працівники яким регулярно (два рази в місяць) виплачується заробітна плата, також постійно потрібні кошти для закупівлі паливно-мастильних матеріалів, так як позивач здійснює вантажні перевезення по Україні. Крім того зазначає, що у ФОП ОСОБА_1 є зобов`язання фінансового характеру, кредити у КБ АТ «Приватбанк», згідно яких він повинен періодично (кожного місяця) здійснювати їх погашення.
Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи, визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
При цьому, заходи забезпечення адміністративного позову можуть вживатись лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно із частинами 6, 8 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, крім адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, які зараховуються до державного дорожнього фонду. Порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідно до пунктів 28, 29 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, адміністративно-господарський штраф повинен бути перерахований суб`єктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів, про що повідомляється орган державного контролю, посадовою особою якого винесено відповідну постанову. У разі оскарження постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів стягнення сплачується не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Пунктами 32, 33 вказаного Порядку встановлено, що скарга на постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів може бути подана до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю. Подання в установлений строк скарги зупиняє виконання постанови до розгляду скарги по суті.
Законом України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Отже, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт у розумінні частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження» є виконавчим документом та за умови відсутності факту добровільного виконання такого рішення органу державного контролю, вона підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно частини 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно частини 7 вказаної статті Закону, у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
У позовній заяві ОСОБА_2 стверджує про протиправність постанови №234466 від 22.06.2021 з підстав несправності вимірювального обладнання, за допомогою якого здійснювалось зважування у місті Хмельницькому на автодорозі М-12 320 км.
На підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди своїм правам позивач посилається на те, що звернення відповідачем постанови до примусового виконання призведе до матеріальних втрат позивача незважаючи на розпочату процедуру оскарження постанови.
Частиною 1 статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно частини 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Суд враховує, що ні постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за №1567, ні статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено зупинення дії та виконання постанови Укртрансбезпеки чи її територіального органу про накладення штрафів безпосередньо державним виконавцем у разі оскарження останньої у судовому порядку, тобто сам по собі факт оскарження постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу до адміністративного суду не зупиняє її виконання та не перериває для відповідача строк пред`явлення такої до виконання. Тому пред`явлення Західним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки постанови №234466 від 22.06.2021 до примусового виконання у випадку несплати ФОП ОСОБА_2 штрафу у добровільному порядку є цілком правомірним та очікуваним. Разом з тим, стягнення у примусовому порядку штрафу матиме негативний вплив на фінансову спроможність заявника та його господарську діяльність.
Обираючи вид забезпечення позову суд дійшов висновку, що ефективним та пропорційним способом буде зупинення стягнення на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №234466 від 22.06.2021.
При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову у такій спосіб має на меті збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Окрім цього, вжиття заходів забезпечення позову саме таким чином буде відповідати предмету позову, не тягне фактичного вирішення спору по суті та забезпечить збалансованість інтересів сторін, що, свою чергу, не суперечить положенням законодавства України.
Керуючись статтями 150, 151, 154, 156, 241, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,-

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову від 16.07.2021 в справі №300/3504/21 задовольнити.
Зупинити стягнення на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №234466 від 22.06.2021 - до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.
Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статей 256, 295, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.