Справа № 360/997/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року справа №360/997/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі № 360/997/21 (головуючий І інстанції К.Є. Петросян) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛГ20794/2815/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 18 листопада 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що постанова відповідача від 18.11.2020 № ЛГ20794/2815/АВ/ПУПТ/ТД-ФС є протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що її вже було притягнуто до юридичної відповідальності за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) постановою Міловського районного суду Луганської області від 26.11.2020. Тому притягнення позивача за те ж саме правопорушення постановою відповідача, вважає подвійною відповідальністю.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 18 листопада 2020 року № ЛГ20794/2815/АВ/П/Ш7ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в сумі 100 000,00 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивача було двічі притягнуто до того самого виду відповідальності , оскільки аналіз складів правопорушень свідчить, що позивач була притягнута до різних видів юридичної відповідальності , а саме постановою Міловського районного суду Луганської області від 26.11.2020 року до адміністративної відповідальності, а постановою відповідача до фінансової відповідальності, як різновиду матеріальної відповідальності.

Частиною 3 ст. 265 КЗпП прямо встановлено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штраф, накладений відповідачем на позивача за порушення ч. 2 ст. 265 КЗпП України, є фінансовою санкцією (що також повністю узгоджується з нормою ч. 3 ст. 265 КЗпП України), яка за своєю природою є формою застосування саме фінансової, а не адміністративної відповідальності.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця 31 жовтня 2016 року, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; основний вид діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.15-16, 137-138).

02.10.2020 Головним управлінням Держпраці у Луганській області , на виконання наказу від 02.10.2020 № 651 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , винесено направлення № 01-17/694 на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 головному державному інспектору відділу державного нагляду в агропромисловому комплексі, соціально-культурній сфері, на транспорті і зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління ОСОБА_2 , начальнику відділу державного нагляду в агропромисловому комплексі, соціально-культурній сфері, на транспорті і зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління ОСОБА_3 та головному державному інспектору відділу державного нагляду в будівництві, за об`єктами контронагляду та підйомними спорудами управління нагляду і промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління ОСОБА_4 (а.с.56).

06.10.2020 посадовими особами Головного управління складено вимогу про надання документів № ЛГ20794/2815/НД, якою позивача зобов`язано надати у строк до 11-00 год. 08.10.2020 документи відповідно до зазначеного переліку (а.с.60).

08.10.2020 відповідачем складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю за № ЛГ20794/2815/АВ, яким за місцем впровадження господарської діяльності: АДРЕСА_2 (магазин ІНФОРМАЦІЯ_1 ); АДРЕСА_3 (магазин ІНФОРМАЦІЯ_2 ) встановлено порушення вимог частини третьої статі 24 КЗпП України та постанови КМУ № 413, а саме у ФОП ОСОБА_1 працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виконували роботу без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому кабінетом Міністрів України. Зазначений акт підписано позивачем без зауважень (а.с.61-66).

08.10.2020 відносно ФОП ОСОБА_1 . Головним управлінням Держпраці у Луганській області було складено припис про усунення виявлених порушень № ЛГ20794/2815/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути порушення протягом 5 днів та надалі дотримуватись вимог чинного законодавства (а.с.67-69).

08.10.2020 працівниками ГУ Держпраці у Луганській області відносно ФОП ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № ЛГ20794/2815/АВ/П/ПТ за частиною третьою статті 41 КУпАП України щодо виявленого 06.10.2020 за місцем впровадження господарської діяльності та зафіксованого актом інспекційного відвідування від 08.10.2020 № ЛГ20794/2815/АВ виконання роботи громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому кабінетом Міністрів України (а.с.26-28).

Постановою Міловського районного суду Луганської області від 26.11.2020 у справі № 418/4114/20, за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною третьою статтею 41 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500,00 грн, яке позивачем виконано в повному обсязі (а.с.24-25).

Листом від 18.11.2020 за № 01-15/3264 позивачу направлено повідомлення про одержання т.в.о. начальником, першим заступником начальника ГУ Держпраці у Луганській області акта інспекційного відвідування № ЛГ20794/2815/АВ від 08.10.2020 відносно ФОП ОСОБА_1 (а.с.73-75).

Постановою т.в.о. начальника, першого заступника начальника ГУ Держпраці у Луганській області від 18.11.2020 № ЛГ20794/2815/АВ/П/Ш7ТД-ФС на підставі акта інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовую найману працю від 08.10.2020 № ЛГ20794/2815/АВ щодо порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, а саме вимог частини першої статті 21 КЗпП та частини третьої статті 24 КЗпП, постанови КМУ № 413 накладено на позивача штраф у розмірі 100 000,00 грн (а.с.76-78).

Скасовуючи спірну постанову відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що вона є протиправною, оскільки нею позивача фактично вдруге притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за одне й те саме порушення, що не узгоджується з нормами ст. 61 Конституції України. Крім того, оскаржувана постанова складена з порушенням Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 №509.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд онтроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За правилами пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 1 Положення про Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом Державної служби з питань праці від 29.10.2020 № 140 визначено, що Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 5 пункту 4 Положення).

За приписами статті 1 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V, державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі - Закон) визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (далі Порядок № 823).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 8 Порядку № 823 передбачено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Згідно із пунктом 16 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 24 Порядку № 823).

За приписами пункту 25 Порядку № 823 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Аналіз вказаних норм свідчить, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Щодо посилання апелянта, що позивача було притягнута до різних видів юридичної відповідальності , а саме постановою Міловського районного суду Луганської області від 26.11.2020 року до адміністративної відповідальності, а постановою відповідача до фінансової відповідальності, як різновиду матеріальної відповідальності, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і частиною 3 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 22.12.2020 у справі №260/1743/19, в умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за статтею 265 КЗпП України та статтею 41 КУпАП, має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.

Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи - підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обидвох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення господарської діяльності отримує додатковий правовий статус. Оскільки правовий статус підприємця фізична особа з повною цивільною дієздатністю набуває в порядку реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України та частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України).

Отже, фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Об`єднана палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого:

- штрафи, передбаченні статтею 265 Кодексу законів про працю України є заходами фінансової відповідальності, а тому підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає;

- фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу "non bis in idem" як складового елементу принципу верховенства права.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цією конституційною нормою встановлено заборону саме подвійного, а не повторного притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.

З урахуванням викладеного, оскільки позивача вже було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу на підставі ч. 3 ст. 41 КУпАП постановою Міловського районного суду Луганської області від 26.11.2020 по справі № 418/4114/20, яка набрала законної сили та виконана позивачем у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про протиправність постанови Головного управління Держпраці у Луганській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛГ20794/2815/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 18 листопада 2020 року, якою позивача фактично вдруге притягнуто до відповідальності за одне й те саме правопорушення, що є порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 6 ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі № 360/997/21 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі № 360/997/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19 липня 2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 липня 2021 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко