Справа № 200/3344/21-а
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року Справа № 200/3344/21-а Провадження №ЗП/280/38/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду, за підсудністю із Донецького окружного адміністративного суду, надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати незаконним та скасувати рішення від 11.01.2021 про відмову в призначенні пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати повторно розглянути заяву від 04.01.2021 про призначення пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до підземного пільгового стажу за Списком №1 - Шахтарі періодів роботи: з 19.01.1989 року по 12.05.1989 року на посаді електрослюсаря підземного в Шахтоуправлінні «1 травня» ВО «Шахтарськвугілля» з повним робочим днем в шахті, з 17.06.1991 року по 16.04.1994 року на посаді прохідника підземного в Шахтобудівельному управлінні №2 тресту «Макіївшахтобуд» з повним робочим днем в шахті, з 21.04.1994 року по 24.07.1995 року на посаді прохідника підземного в Шахтобудівельному управлінні №6 ВО «Шахтарськвугілля» з повним робочим днем під землею, з 14.07.1995 року по 31.07.1996 року на посаді прохідника підземного в Шахтобудівельному управлінні №2 тресту «Макіївшахтобуд» з повним робочим днем в шахті, з 01.08.1996 року по 18.12.1996 року на посаді прохідника підземного в Шахтарському шахтобудівельному управлінні ВАТ «Макіївшахтобуд» з повним робочим днем в шахті, з 18.12.1996 року по 30.12.1996 року на посаді прохідника підземного в шахті «Шахтарська» з повним робочим днем під землею, з 08.01.1997 року по 17.10.1999 року на посаді прохідника підземного в ВАТ «Макіївшахтобуд» з повним робочим днем в шахті, з 01.01.2008 року по 09.03.2008 року на посаді прохідника підземного в Шахтарському шахтобудівельному управлінні з повним робочим днем під землею, з 12.10.2009 року по 06.12.2010 року на посаді прохідника підземного в ОП «Шахта ім. М.І. Калініна» з повним робочим днем в шахті, з 01.09.1985 року по 10.01.1989 року період навчання в СПТУ №89 м. Шахтарськ за професією електрослюсар підземний, з 29.05.1989 року по 11.05.1991 року період служби в армії.

Ухвалою суду від 07.06.2021 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням ГУ ПФУ йому протиправно відмовлено у призначені пенсії на пільгових умовах. Зазначає, що на момент звернення до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії позивач мав необхідний загальний стаж та пільговий стаж, а також досяг пенсійного віку необхідного для призначення пенсії. Вказує, що підставою для відмови у призначенні пенсії став висновок відповідача про те, що позивач має менший стаж, оскільки Пенсійним фондом не приймаються документи, які підтверджують пільговий стаж роботи, у зв`язку з тим, що довідки видані на тимчасово непідконтрольній території України. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що під час розгляду поданих позивачем документів було встановлено, що страховий стаж позивача складає 23 роки 01 місяць 04 днів, у тому числі пільговий стажу за Списком №1 2 роки, що підтверджено даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, відповідачем прийнято рішення від 11.01.2021 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком. Також, відповідач вказав на те, що позивачем під час звернення до відповідача не було надано уточнюючих довідок про підтвердження пільгового характеру роботи за спірний період. А надані до позовної заяви довідки відповідач вважає недійсними, у зв`язку із тим, що такі довідки видані на тимчасово окупованій території України, а відповідно не можуть створювати правових наслідків. Також, відповідач заперечив проти зарахування до пільгового стажу періоду навчання позивача та періоду проходження військової служби, оскільки відсутні докази того, що позивач після навчання та до моменту призову на військову службу виконував роботи, які передбачені Списком №1. З урахуванням викладеного у відзиві, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.04.2018 №.

04 січня 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пільгової пенсії.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.01.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутність необхідного пільгового стажу, а саме відповідач вважає, що позивач має лише 2 роки пільгового стажу.

Позивач не погодившись з відмовою Пенсійного фонду у призначенні пільгової пенсії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок.

Так, відповідач не заперечує той факт, що загальний страховий стаж позивача складає більше 23-х років.

При цьому, відповідач вважає, що позивач має лише 2 роки пільгового стажу, оскільки відповідачем не враховується до пільгового стажу періоди роботи позивача: з 19.01.1989 по 12.05.1989, з 14.08.1991 по 16.04.1994, з 21.04.1994 по 15.07.1995, з 17.07.1995 по 31.07.1996, з 01.08.1996 по 18.12.1996, з 19.12.1996 по 30.12.1996, з 08.01.1997 по 17.10.1999.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

З наданої до матеріалів адміністративної справи трудової книжки встановлено, що у період з:

з 19.01.1989 по 12.05.1989 позивач працював на посаді електрослюсаря підземного в Шахтоуправлінні «1 травня» ВО «Шахтарськвугілля»;

з 17.06.1991 по 16.04.1994 - на посаді прохідника підземного в Шахтобудівельному управлінні №2 тресту «Макіївшахтобуд»;

з 21.04.1994 по 24.07.1995 на посаді прохідника підземного в Шахтобудівельному управлінні №6 ВО «Шахтарськвугілля»;

з 14.07.1995 по 31.07.1996 на посаді прохідника підземного в Шахтобудівельному управлінні №2 тресту «Макіївшахтобуд»;

з 01.08.1996 по 18.12.1996 на посаді прохідника підземного в Шахтарському шахтобудівельному управлінні ВАТ «Макіївшахтобуд»;

з 18.12.1996 по 30.12.1996 на посаді прохідника підземного в шахті «Шахтарська»;

з 08.01.1997 по 17.10.1999 на посаді прохідника підземного в ВАТ «Макіївшахтобуд»;

з 01.01.2008 по 09.03.2008 на посаді прохідника підземного в Шахтарському шахтобудівельному управлінні;

з 12.10.2009 по 06.12.2010 на посаді прохідника підземного в ОП «Шахта ім. М.І. Калініна»;

з 01.09.1985 по 10.01.1989 - позивач навчання в СПТУ №89 м. Шахтарськ за професією електрослюсар підземний,

з 29.05.1989 по 11.05.1991 позивач проходив службу в армії.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача не містить записів, зазначення яких передбачено пунктом 2.14 зазначеної Інструкції.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачем під час звернення до відповідача не було надано уточнюючих довідок, які підтверджують пільгові умови праці, оскільки надані до матеріалів адміністративної справи довідки датовані 04.03.2021, коли позивач звертався до відповідача у січні 2021.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.44 Закону №1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру, серед іншого:

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач під час розгляду заяви позивача не вказав позивачу на те, що ним подано не всі необхідні документи, зокрема не вказав на те, що позивачу необхідно подати уточнюючі довідки, а також не повідомив позивача про те, що він має право подати уточнюючі довідки протягом трьох місяців від дня звернення за призначенням пенсії, що свідчить про порушення порядку розгляду звернення позивача.

Стосовно посилань відповідача на те, що надані до матеріалів справи довідки не можуть бути прийняті органом Пенсійного фонду через те, що вони видані на тимчасово окупованій території України, суд вважає безпідставними та такими, що суперечать, як висновкам ВЕРХОВНОГО СУДУ так і висновкам міжнародних судів.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН, відповідно до яких, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Подібний висновок щодо застосування норм матеріального права викладено Верховним Судом, зокрема у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17 (адміністративне провадження №К/9901/2387/17).

Отже, довідки надані позивачем на підтвердження пільгового стажу повинні бути враховані відповідачем, оскільки такі безпосередньо впливають на реалізацію Конституційного права позивача на соціальний захист.

При цьому, з урахуванням того, що відповідачем не було належним чином розглянуто звернення позивача, зокрема не запропоновано надати у тримісячний строк уточнюючі довідки про пільговий характер робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.01.2021 про призначення пенсії відповідно, до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду по даній справі.

В свою чергу, суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача спірні періоди, оскільки відповідачем не було належним чином розглянуто звернення позивача, а позивачем не було надано усіх документів, зокрема уточнюючих довідок.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною ч.2 ст.77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.01.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2021 про призначення пенсії відповідно, до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду по даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова