Справа № 120/5108/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 липня 2021 р. Справа № 120/5108/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувшись до розпорядника інформації із запитом про надання інформації від 09.04.2021 року. Навчальним закладом відмовлено у наданні такого, оскільки запитувана інформація не є публічною відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Також за результатами розгляду справи позивач просить вирішити питання про відшкодування йому витрат на сплату судового збору в розмірі 908 грн. та витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначає, що університет є бюджетною установою, що фінансується з державного бюджету. Тому застосовуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", останній є розпорядником публічної, як юридична особа, що фінансується з державного бюджету, а відтак надає інформацію, яка стосується використання бюджетних коштів.

У зв`язку з чим, позивачу правомірно відмовлено у наданні інформації з підстав невідповідності запитуваної інформації положенням профільного Закону.

Ухвалою від 28.05.2021 року розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.

09.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького національного медичного університету ім. Пирогова, як розпорядника інформації, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом про надання інформації, у якому просив надати інформацію про наступне:

- засвідчену копію розпорядчого документа ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова (керівника установи), яким визначений порядок використання печатки стоматологічного факультету ВНМУ ім. М.І. Пирогова (за наявності);

- перелік посадових осіб (співробітників) стоматологічного факультету, які мали безпосередній доступ до печатки стоматологічного факультету в період часу з 01.09.2017 року по 01.07.2020 року, а також 01.09.2020 року по 01.04.2021 року;

- перелік посадових осіб (співробітників) стоматологічного факультету, підписи яких скріплювались печаткою стоматологічного факультету у період часу з 01.09.2017 року по 01.07.2020 року, а також з 01.09.2020 року по 01.04.2021 року.

Листом від 24.04.2021 року № 01/10-796 відповідач відмовив у задоволенні запиту позивача у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки запитувана інформація не є публічною інформацією у відповідності до зазначеного Закону.

Разом із тим, на думку позивача, ненадання відповідачем відповіді на запит суперечить вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Наведені вище обставини слугували підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Конституції України, кожному передбачено гарантоване право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації", передбачено право на доступ до публічної інформації, яке гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

У статті 5 визначеного Закону йдеться, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Аналізуючи положення статей 1, 3, 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" дає підстави вважати, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації.

Статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації", інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Згідно статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Тобто, згідно вимог ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", передбачені виключні підстави для відмови запитувачу в задоволенні його запиту на інформацію.

Підстави, відповідно до яких відповідач взагалі не надав запитуваної інформації на запит позивача на інформацію - відсутні в ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Крім того відповідачем було взагалі проігноровано норму п. 3 ст. 22 зазначеного Закону, у якій зазначено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Таким чином, дії відповідача щодо ненадання відповіді на запит на інформацію та ненадання запитуваної публічної інформації, в даному випадку, є протиправними.

Як встановлено із наданих відповідачем заперечень, що останній відмовив у наданні такої інформації, оскільки запитувана позивачем інформація не відноситься до публічної інформації, тому університет не є розпорядником інформації, як юридична особа, що фінансується з державного бюджету відповідно до норм Закону України "Про доступ до публічної інформації", однак на переконання суду, такі твердження відповідача є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.

Позивач є фізичною особою, а отже є суб`єктом запиту - запитувачем інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про вищу освіту", безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор.

Частиною 2 статті 32 Закону України "Про вищу освіту" передбачено перелік владних управлінських функцій, що виконуються ректором.

Зважаючи на те, що за визначенням статті 34 Закону України "Про вищу освіту" ректор вищого навчального закладу "Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова" є його безпосереднім керівником, наділеним управлінськими повноваженнями щодо організації діяльності такого навчального закладу, а запит позивача від 09.04.2021 року про надання публічної інформації безпосередньо стосується інформації, пов`язаної із здійсненням ректором своїх повноважень, таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку саме відповідач відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" є розпорядником вищезазначеної інформації.

Оскільки відповідач є розпорядником інформації, то зобов`язаний не лише оприлюднювати публічну інформацію на офіційному веб-сайті вищого навчального закладу, проте й надавати таку інформацію за запитами на інформацію.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у задоволенні запиту про інформацію, а тому позовні вимоги в підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку з повним задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 908 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено з поданих документів, 03.05.2021 року між позивачем - ОСОБА_1 та адвокатом Якименком О.О. укладено Договір про надання правової допомоги № 95.

За умовами цього договору (пункти 1.1, 2.1) адвокат приймає на себе доручення Клієнта надавати останньому та в його інтересах оплатну правову допомогу, на умовах, визначених цим Договором, а саме складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку із ненаданням інформації на запит № 95 від 09.04.2021 року Вінницьким національним державним університетом ім. М.І. Пирогова.

Вартість правової допомоги (гонорар) за цим договором зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг, а вартість однієї години часу витраченого на надання послуг становить 3000 грн

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як встановлено з акта приймання-передачі наданих послуг від 18.05.2021 відповідно до Договору про надання правової допомоги, а також детального опису робіт (наданих послуг) надано позивачеві такі юридичні послуги: складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку із ненаданням інформації на запит № 95 від 03.05.2021 року; складність справи незначна; затрачено 0,5 години часу; вартість 1 години часу витраченої на надання послуг становить 6000 грн. Таким чином, загальна вартість наданих послуг відповідно до Договору становить 3000 грн. та розраховувалось наступним чином: 6000 (грн.) х 0,5 (год.) = 3000 грн. Разом з тим, згідно п. 2.1 договору вартість правової допомоги за цим договором становить 3000 грн.

Доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є квитанція від 18.05.2021 року № 95 на виконання умов Договору від 03.05.2021 року № 95 позивач сплатив гонорар у розмірі 3000 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

У той же час, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Суд не ставить під сумнів вартість однієї години часу, витраченої адвокатом на надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір визначений у договорі про надання правничої допомоги.

Однак судом враховано правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, а також, те що справу віднесено до справ незначної складності, суд вважає, що понесені позивачем витрати в сумі 3000 грн. є неспівмірними зі складністю справи.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Згідно з інформацією, яка міститься в автоматизованій комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду", за період з 01.05.2020 адвокатом Кравчуком М.О. до Вінницького окружного адміністративного суду подано більше 110 позовних заяв про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації, які полягають у ненадані чи/або надані неповної інформації на запити.

Суд вважає, що наявність такої кількості однотипних позовних заяв, які подані одним і тим самим адвокатом безпосередньо впливає на час, який необхідно витрати на оформлення позовної заяви.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до висновку про стягнення з Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.

Крім того, підлягають стягненню на користь позивача і витрати понесені із сплати судового збору у розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ) до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (вул. Пирогова, 56, м. Вінниця, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова у частині доступу до публічної інформації при розгляді запиту ОСОБА_1 про отримання публічної інформації вх. № 95 від 09.04.2021 року.

Зобов`язати Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова надати інформацію на запит вх. № 95 від 09.04.2021 року ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 908 грн, а всього 1908 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (вул. Пирогова, 56, м. Вінниця, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович