Справа № 160/13741/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2021 року м. Дніпросправа № 160/13741/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 р. (суддя Турлакова Н.В.) в справі № 160/13741/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, за період з 16.06.2016 р. по 21.02.2020 р., виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (21.02.2020 р.); зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, за період з 16.06.2016 р. по 21.02.2020 р., виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (21.02.2020 р.); визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2017 р. по 30.11.2018 р.; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2017 р. по 30.11.2018 р.; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 16.06.2016 р. по 28.02.2017 р.; зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 16.06.2016 р. по 28.02.2017 р.; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення 21.02.2020 р. остаточного розрахунку при звільненні з військової служби у запас Збройних Сил України; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 21.02.2020 р. по день постановлення адміністративним судом рішення у справі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 16.06.2016 р. по 28.02.2017 р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 16.06.2016 р. по 28.02.2017 р. включно; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2017 р. по 28.02.2018 р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2017 р. по 28.02.2018 р.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо н нарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, за період з 16.06.2016 р. по 21.02.2020 р., виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (21.02.2020 р.); зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, за період з 16.06.2016 р. по 21.02.2020 р., виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (21.02.2020 р.), з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині. Апелянт вважає неправильним висновок суду першої інстанції в цій частині позовних вимог, адже вимоги в частині виплати компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, не є тотожними з вимогами про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Ці додаткові відпустки мають різну правову природу і підстави надання, не є взаємопов`язаними чи взаємовиключними.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач військова частина НОМЕР_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 16.06.2016 року по 21.02.2020 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника розвідувально-інформаційного відділу - заступника командира військової частини.

Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 червня 2016 року №236 позивача призначено на посаду начальника розвідувального-інформаційного відділу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2016 №17 позивач з 22 серпня 2016 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 1416 гривень на місяць.

З 01 березня 2018 року набрала чинність постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" якою підвищено грошове забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 25 січня 2020 року №43 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) відповідно до п. 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.02.2020 року №39 позивача виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області.

21 вересня 2020 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із письмовою заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 16.06.2016 року по 21.02.2020 року; нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 16.06.2016 року по 21.02.2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 лютого 2020 року.

Листом від 13.10.2020 року №523 військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у задоволенні заяви. У вказаному листі зазначено, що військова частина НОМЕР_1 відповідно до Інструкції № 260 виконувала роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, в яких було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення. З 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою підвищено грошове забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України. Так як за період з квітня 2018 р. по листопад 2018 р. не було перевищено порогу індексації, то у позивача право на індексацію грошового забезпечення за вказаний період не виникло. Щодо нарахування грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, за період 16.06.2016 по 21.02.2020, то під час виключення зі списків особового складу частини з позивачем проведений розрахунок за належне грошове забезпечення. У разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця. Таким чином, на підставі п. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовою частиною щорічну додаткову відпустку за 2015 - 2020 роки компенсовано саме за п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У листі військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2020р. №523 зазначено, що у період з 16.06.2016 року по 28.02.2017 року (включно) військова частина НОМЕР_1 перебувала на повному забезпеченні, в тому числі і на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 на підставі розпорядження начальника управління оборонного планування - заступника начальника штабу Командування ПС ЗС України від 17.05.2016 року №350/106/2/1051/дек.

21 вересня 2020 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію за період з 16.06.2016 року по 28.02.2017 року (включно), в разі якщо таку індексацію грошового забезпечення не було своєчасно нараховано та/або виплачено.

Зазначене звернення направлено на адресу військової частини НОМЕР_2 поштою, трек-код для відстеження доставки НОМЕР_3 , та отримано останнім 22.09.2020 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині оскарження бездіяльності відповідачів щодо невиплати індексації грошового забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до законодавства підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, відповідно, не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_2 за період з 16.06.2016 р. по 28.02.2017 р. та військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.03.2017 р. по 28.02.2018 р. є протиправним, що обумовлює зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за цей період.

Суд першої інстанції вважав необґрунтованими позовні вимоги в частині не проведення індексації грошового забезпечення позивачу у період з 01.03.2018 по 30.11.2018 з таких підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017, в редакції від 24.02.2018, яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок, тобто цією постановою визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу, відповідно, суд першої інстанції вважав, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1 %, в квітні 2018 року становив 100,8 %, в травні 2018 року 100,0%, в червні 100,0 %, в липні 99,3 %, в серпні 100,0 %, в вересні 101,9 %, в жовтні 101,7%, таким чином лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8 % * 100,0 % * 100,0 % * 99,3% * 100,0 % * 101,9 % * 101,7 % * 100) було перевищено, отже у позивача виникає право на індексацію заробітної плати. При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року, який вже не є спірним періодом за даним позовом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, за період з 16.06.2016 року по 21.02.2020 року, суд першої інстанції зазначив наступне.

У період з 16.06.2016 року по 21.02.2020 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника розвідувально-інформаційного відділу-заступника командира військової частини, яка відносилася до посад, за яку передбачено надання додаткової відпустки відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто позивач мав право на щорічну додаткову відпустку, пов`язану з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Оскільки позивач є особою, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.02.2020 року №39 про виключення позивача зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення наказано виплатили компенсацію за 84 дні додаткової відпустки за 2015-2020 роки: (по 14 днів за кожен рік) як учаснику бойових дій в розмірі 74 228 грн., враховуючи обмеження щодо використання додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законами, якими надано військовослужбовцеві право вибору однієї з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем як військовослужбовцем вже використано право на отримання компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, тому відсутні підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюються в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, за період з 2016 по 2020 роки.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні відповідно до статей 116, 117 КЗпП України, суд першої інстанції вважав такі позовні вимоги передчасними, тому відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, за період з 16.06.2016 р. по 21.02.2020 р.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, за період з 16.06.2016 р. по 21.02.2020 р. обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 16.06.2016 р. по 21.02.2020 р. у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді начальника розвідувально-інформаційного відділу заступника командира військової частини, має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_4 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.02.2020 р. № 39 підполковника ОСОБА_1 , начальника розвідувального-інформаційного відділу заступника командира військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.01.2020 р. № 43 з військової служби у запас за пунктом «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено з 21.02.2020 р. зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення; наказано виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік за 4 дні в розмірі 3 534,67 грн., компенсацію за 84 календарні дні додаткової відпустки за 2015-2020 роки (по 14 днів за кожен рік) як учаснику бойових дій в розмірі 74 228 грн. (а.с. 15-16).

Позивач 21.09.2020 р. звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій, зокрема, просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 16.06.2016 р. по 21.02.2020 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 лютого 2020 року.

Листом від 13.10.2020 р. №523 військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено позивача про відсутність підстав для виплати такої грошової компенсації з огляду на те, що під час виключення зі списків особового складу частини з позивачем проведений розрахунок за належне грошове забезпечення; у разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця. Тому на підставі п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовою частиною щорічну додаткову відпустку за 2015-2020 роки компенсовано саме за п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлено, що установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки:

основна відпустка (стаття 6 цього Закону);

додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);

додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону);

інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;».

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною восьмою статті 10№ Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Частиною четвертою статті 10№ Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р. № 702 затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.

Не є спірним питанням належність військової посади, яку обіймав позивач у період проходження служби, до переліку військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, та, відповідно, про право позивача на щорічну додаткову відпустку.

Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012 р., абзацом другим пункту 12 якого встановлено, що у разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

До пільг, передбачених статтею 12 Закону № 3551-ХІІ для учасників бойових дій та осіб, прирівняним до них, належить використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12).

Таким чином, позивач в період проходження військової служби мав право на додаткову відпустку як учасник бойових дій відповідно до пункту 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ та на додаткову відпустку відповідно до частини четвертої статті 10№ Закону № 2011-ХІІ.

Враховуючи приписи абзацу третього частини четвертої статті 10№ Закону № 2011-ХІІ стосовно того, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця, а також факт виплати позивачу у день звільнення грошової компенсації за невикористані 84 календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки розмірі 74 228 грн., суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10№ Закону № 2011-ХІІ.

Посилання апелянта на те, що ці додаткові відпустки мають різну правову природу і підстави надання, не є взаємопов`язаними чи взаємовиключними, суд визнає необґрунтованими та такими, що суперечать приведеним вище приписами абзацу третього частини четвертої статті 10№ Закону № 2011-ХІІ, адже законодавством імперативно встановлено надання додаткової відпустки за однією з підстав (або передбаченої абзацом першим статті четвертої статті 10№ Закону № 2011-ХІІ, або передбаченої іншими законами, в цьому випадку як учаснику бойових дій згідно з пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ).

Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 12.04.2021 р. в справі № 1.380.2019.006595 (адміністративне провадження № К/9901/24165/20), також є незмістовними.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовідносини, щодо яких Верховним Судом в постанові в справі № 1.380.2019.006595 сформульовано правові висновки, не є подібними правовідносинам, які є спірними в цій справі.

Так, в справі № 1.380.2019.006595 спірним було питання виплати грошової компенсації військовослужбовцю під час звільнення з військової служби за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим статті четвертої статті 10№ Закону № 2011-ХІІ, через припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті).

Проте в цій справі спірним є питання виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим статті четвертої статті 10№ Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з виплатою грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Таким чином, правовий висновок Верховного Суду, сформульований в постанові від 12.04.2021 р. в справі № 1.380.2019.006595 (адміністративне провадження № К/9901/24165/20), є незастосовним до правовідносин, які вирішуються зараз.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 р. в справі № 160/13741/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 р. в справі № 160/13741/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 19.07.2021 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 19.07.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко