Справа № 160/10914/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 липня 2021 року Справа 160/10914/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області щодо відмови здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 пенсію з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років у розмірі 40%, надбавка за слідство (ОУС) у розмірі 50%, надбавки з секретність у розмірі 15%, надбавки за безперервну службу у розмірі 90%, премії у розмірі 33,3% без обмеження максимального розміру пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію виходячи з розрахунку 88% грошового забезпечення на підставі наданого оригіналу довідки про розмір грошового забезпечення від 25.05.2021 р. №92 з урахуванням всіх видів грошового забезпеченню передбачених законодавством України без обмеження максимального розміру з урахуванням проведених платежів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01 квітня 2019 року і по день набрання сили рішенням суду провести перерахунок та виплатиш ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену пенсію, виходячи з розрахунку 88% грошового забезпечення для обчислення основного розміру пенсії на підставі наданого оригіналу довідки про розмір грошового забезпечення від 25.05.2021 р. №92 з урахуванням всіх видів грошового забезпечення, передбачених законодавством України без обмеженні максимального розміру з урахуванням проведених платежів.

За приписами частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів позовної заяви та відомостей комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2020 році вже звертався до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, заявляючи вимоги, зокрема, про:

- визнання дії відповідача щодо перерахунку позивачу, раніше призначеної їй пенсії з урахуванням 70% від грошового забезпечення, протиправними;

- зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати пенсію виходячи із розрахунку 88% від щомісячного грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 року;

- зобов`язання відповідача виплатити різницю у сумі виплачених грошових коштів з 01.01.2016 року і по дату вступу в дію судового рішення по цій справі у розмірі 88 % від грошового забезпечення;

- присудження перерахунку та виплати пенсії у межах суми за один місяць, допустити до негайного виконання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 року у справі №160/1539/20 адміністративний позов задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 88% відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року, з урахуванням виплачених сум.

Із тексту позовної заяви слідує, що відповідачем рішення суду у справі №160/1539/20 виконувалося добровільно, однак позивач фактично не погоджується із способом його виконання, оскільки при здійсненні перерахунку її пенсії, відповідачем на свій розсуд неправомірно та безпідставно зменшено види грошового забезпечення з яких обраховано пенсію згідно розрахунку за пенсійною справою №N/F 23384- МВС, та як наслідок звертається до суду із іншим позовом.

Отже, як вбачається із позовної заяви, пункт 1 прохальної частини позовної заяви фактично зводиться до оскарження дій відповідача щодо неналежного, на її думку, виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 року у справі №160/1539/20, яке набрало законної сили. Позивач вважає, що при виконанні зазначеного рішення суду, відповідачем протиправно здійснено перерахунок пенсії без урахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення.

Тобто, предметом спору п.1 прохальної частини позовної заяви у цій справі є невиконання (неналежне виконання), на думку позивача, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 року у справі №160/1539/20.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, про наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звернув увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 820/4261/18.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Проаналізувавши предмет позову у цій справі, та враховуючи наведені норми процесуального закону, суд дійшов висновку, що вказаний позов спрямований на виконання іншого судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 382-383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового вішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

З урахуванням наведеного, позивачу слід визначитись із предметом спору і способом захисту порушених прав.

Відповідно до ч.1 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. У позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п.4 ч.5 ст.160 КАС України), а у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (п.9 ч.5 ст.160 КАС України).

Також, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч.4 ст.161 КАС України).

Так, на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги п.2,3 прохальної частини позовної заяви, позивач просить здійснити перерахунок та виплату пенсію виходячи з 80% грошового забезпечення з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років у розмірі 40%, надбавка за слідство (ОУС) у розмірі 50%, надбавки з секретність у розмірі 15%, надбавки за безперервну службу у розмірі 90%, премії у розмірі 33,3%, згідно наданого оригіналу довідки про розмір грошового забезпечення від 25.05.2021 р. №92, проте відповідних доказів, які б надали суду змогу встановити вказані факти (звернення із відповідною заявою до відповідача, довідки про розмір грошового забезпечення від 25.05.2021 р. №92) позивачем до позовної заяви не долучено, в порушенням вимог п.5 ч.5 ст.160 КАС України та ч.4 ст.161 КАС України.

Частиною 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч.2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху та запропонувати позивачу визначитись із тим, чи існує предмет спору по справі за позовною вимогаю пункту 1 прохальної частини позовної заяви та за якими правилами (в порядку позовного провадження, або в порядку ст. 382-383 КАС України) слід розглядати справу. А також, подати до суду всі наявні у позивача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за п.2, 3 прохальної частини позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Тулянцева