Справа № 540/4150/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/4150/20

Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Херсон, 14 квітня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

секретар судового засідання Недашковська Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Партизанської селищної ради Генічеського району, Виконавчого комітету Генічеської міської ради Генічеського району Херсонської області, про стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Партизанської селищної ради Генічеського району, виконавчого комітету Генічеської міської ради Генічеського району, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.04.2021р., про:

визнання бездіяльності Виконавчого комітету Партизанської селищної ради Генічеського району з невидачі належно оформленої трудової книжки ОСОБА_1 у день звільнення протиправною, зобов`язати видати належно оформлену трудову книжку ОСОБА_1 та змінити дату звільнення на дату видачі трудової книжки, а саме 10.03.2021 року;

стягнення з Виконавчого комітету Генічеської міської ради компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 16520,77 грн. за 30 (тридцять) календарних днів за період роботи з 02 лютого 2020 року по 02 лютого 2021 року;

стягнення з Виконавчого комітету Генічеської міської ради залишкову суму середнього заробітку час вимушеного прогулу у розмірі 44907,23 грн. за 56 робочих днів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 02 лютого 2016 року призначений на посаду секретаря виконавчого комітету та введений до складу виконавчого комітету Партизанської селищної ради. У зв`язку з адміністративною реформою до Генічеської територіальної громади Херсонської області з центром у місті Генічеськ увійшла територія Партизанської селищної ради, що стало підставою припинення її повноважень.Виконавчий комітет Генічеської міської ради є правонаступником виконавчого комітету Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області. 17 грудня 2020 року співробітник виконкому Генічеської міської ради телефоном повідомила про те, що 16 грудня 2020 року був останній робочий день на посаді секретаря виконкому Партизанської селищної ради. На зауваження щодо виконання вимог статті 47 КЗпП України провести розрахунок і видати трудову книжку у день звільнення відповіді не надали. Оскільки не було проведено повного розрахунку при звільненні, не виплачено компенсацію за невикористану частину відпустки, не своєчасно видано трудову книжку, посилаючись на приписи ст. ст. 47, 116, 117, 118, ч. 1 ст. 83, ч.2 ст. 235 КЗпП України, Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту населення України №58 від 25.07.1993 року позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14.04.2021р. відмовлено повністю ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове в якому позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив про те, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, тому що наявність в матеріалах справи «Зведеної відомості сум для зарахування на карт рахунки середньомісячної ЗП» та «Платіжного доручення від 02.02.2021р. № 324» лише свідчить про намагання відповідача перевести на свій розсуд незрозумілі позивачу суми коштів на картрахунок», тобто виготовлення платіжного доручення № 324 не підтверджує факт фактичного розрахунку. Ці кошти виплачені позивачу лише у кінці лютого 2021р. та про нараховані суми позивачу у супереч ч.1 ст. 116 КЗпП України не повідомлялось. В свою чергу, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені чинним законодавством строки, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що в свою чергу підтверджує неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції. Крім того, зазначає про те, що у встановленому нормами чинного законодавства строки та спосіб йому відповідачем не було видано трудову книжку, наголошує на хибності висновків суду першої інстанції з приводу того, що позивач був не згоден саме з причинами звільнення, а не з оформленням трудової книжки як «Дубліката», що призвели до невідповідності висновків суду обставинам справи. Наголошує, що був позбавлений отримати належним чином оформлену трудову книжку. Також, зауважує про те, що судом першої інстанції не було досліджено питання правильності розрахунків та виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку.

07.06.2021р. за вхід.№12346/21 від Генічеської міської ради до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач у справі наголосив на необґрунтованості доводів апелянта, просив відмовити у її задоволенні, мотивуючи тим, що з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок на час звільнення на підставі розпорядження міського голови № 18 від 26.01.2021р. Твердження апелянта про неповідомлення його про необхідність отримання трудової книжки у зв`язку зі звільненням є хибними, оскільки такі були спростовані у ході судового розгляду справи. До того ж, як зауважує відповідач у справі, саме ОСОБА_1 (позивач у цій справі) перебуваючи на посаді секретаря виконавчого комітету партизанської селищної ради, був відповідальною особою за заповнення, ведення та належне зберігання трудових книжок. Згідно Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них Партизанської селищної ради записано, що ОСОБА_1 був прийнятий з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.07.2006р., а в подальшому з невідомих причин самостійно видав собі Дублікат НОМЕР_2 . Крім того, відповідач у своєму відзиві наголошує на незгоду тверджень апелянта та розрахунків щодо виплати сум компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та середньоденної заробітної плати та вважає, що ОСОБА_1 було виплачено усі належні йому суми при звільненні у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 призначений на посаду секретаря виконавчого комітету Партизанської селищної ради рішенням Партизанської селищної ради від 22 січня 2016 року «Про введення штатної одиниці загальної чисельності апарату селищної ради та затвердження кандидатури на посаду секретаря виконавчого комітету Партизанської селищної ради», Розпорядженням Партизанського селищного голови від 02 лютого 2016 року № 2-к «Про призначення на посаду секретаря виконавчого комітету ОСОБА_1 ».

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 14 червня 2020 року №726-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Херсонської області» до Генічеської територіальної громади Херсонської області з центром у місті Генічеськ увійшла територія Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області.

25 жовтня 2020 року відбулись перші вибори депутатів Генічеської міської територіальної громади та міського голови.

Відповідно до рішення 1-ї сесії 8-го скликання №1 від 08 грудня 2020 року розпочались повноваження Генічеського міського голови.

Повноваження ОСОБА_1 припинено 16 грудня 2020 року рішенням Генічеської міської ради від 16 грудня 2020 року № 39 «Про створення та затвердження кількісного та персонального складу виконавчого комітету Генічеської міської ради», відповідно до п.6-1 пп. 2 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні », де зазначено, що «після припинення повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами (далі - ради, що припиняються), їхні виконавчі комітети продовжують здійснювати свої повноваження до затвердження сільською, селищною, міською радою, обраною сформованою територіальною громадою (далі - новообрана рада), персонального складу її виконавчого комітету...».

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 відповідний запис про припинення повноважень у трудову книжку внесено не було.

21.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з цим позовом.

Відповідно до Розпорядження Міського голови Генічеської міської ради від 26.01.2021 року № 18 «Про виплату компенсацій ОСОБА_1 » у відповідності до ст. 235 КЗпП України вирішено виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячної заробітної плати з 17 грудня 2020 року по 26 січня 2021 року включно, виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 02 лютого 2020 року по день звільнення тривалістю 30 календарних днів.

29.01.2021 року заробітну плату за вищевказаний період в сумі 13 725,89 грн. перераховано ОСОБА_1 на його рахунок у банківській установі.

02.02.2021 року нараховану компенсацію за невикористану відпустку в сумі 14 652,53 грн. також перераховано ОСОБА_1 на його рахунок у банківській установі.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невидачі належно оформленої трудової книжки ОСОБА_1 у день звільнення, змінивши при цьому дату звільнення на дуту видачі трудової книжки, а також наявними підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану щорічну основну відпусту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені та доведені у ході судового розгляду даної справи обставини свідчать про відсутність умисних винних дій (бездіяльності) відповідача у затримці видачі трудової книжки у розумінні положень ч.5 ст.235 КЗпП України. Суд першої інстанції при цьому, зазначив, що отримання позивачем трудової книжки лише 10.03.2021р. з причин незгоди із внесеними до неї записами не є підтвердженням вини відповідача, оскільки відповідачем вжиті всі необхідні заходи для виконання свого обов`язку. Нереалізація ж працівником з власної волі свого права на отримання трудової книжки у день звільнення не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця у вигляді сплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також зміни дати звільнення.

Суд першої інстанції вважав також відсутніми підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 16520,77 грн. за 30 (тридцять) календарних днів за період роботи з 02.02.2020р. по 02.02.2021р., оскільки такі повністю спростовані відповідачем, адже ОСОБА_1 було нараховано та виплачено таку компенсацію та перераховано з утриманням податків та зборів на його картковий рахунок.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 6-1 розділу 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до прийняття закону про адміністративно - територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень:

у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі - розформовані територіальні громади) (підпункт 1)...;

Після завершення реорганізації відповідні сільські, селищні, міські ради припиняються як юридичні особи з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом (підпункт 8);

юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою (підпункт 9);

юридична особа - виконавчий комітет новообраної ради є правонаступником прав та обов`язків юридичних осіб - виконавчих комітетів рад, що припиняються, з дня затвердження новообраною радою персонального складу її виконавчого комітету (підпункт 11);

Під час проведення реорганізації юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад та/або їхніх виконавчих комітетів повноваження з управління справами таких юридичних осіб здійснює сільський, селищний, міський голова, обраний сформованою територіальною громадою.

Враховуючи викладене, виконавчий комітет Генічеської міської ради обґрунтовано залучений у якості співвідповідача, як правонаступник, розпорядник бюджетних коштів та орган що здійснює реорганізацію Партизанської селищної ради.

Згідно статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тож, умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України, є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого органу; вимушений прогул викликаний затримкою трудової книжки.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції у даній справі, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про недоведеність позивачем, що його було позбавлено можливості отримати трудову книжку, перебуваючи як в день звільнення на роботі так і після повідомлення його по телефону та у письмовій формі про необхідність отримання трудової книжки.

При цьому, судом першої інстанції було доцільно також звернуто увагу на те, що позивач як у позовній заяві так і в судовому засіданні не заперечував, що відповідальний працівник Генічеської міської ради 17.12.2020 року та 26.01.2021 року йому особисто повідомляв про останній робочий день та необхідність з`явитись за трудовою книжкою.

З огляду на вказане, судова колегія оцінює критично викладені з даного приводу доводи в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд окрім того враховує також й надану відповідачем на підтвердження зазначених обставин копію листа, направленого ОСОБА_1 з приводу отримання трудової книжки.

Вказане апелянтом не спростовано.

Водночас, судова колегія також вважає за необхідне звернути увагу на те, що виконавчий комітет Генічеської міської ради, ставши правонаступником Партизанської селищної ради та встановивши порушення прав позивача у вигляді невручення йому трудової книжки 16.12.2020 року, не проведення з ним повних розрахунків, прийняв відповідне розпорядження про нарахування йому виплат за період її затримки та вжив заходів для вручення трудової книжки.

При цьому, на думку колегії суддів є вірним зауваження суду попередньої інстанції про те, що отримання позивачем трудової книжки тільки 10.03.2021 року відбулось з причин незгоди із внесеними до неї записами, що в свою чергу не є підтвердженням вини відповідача, адже відповідачем було вжито усіх необхідних та можливих за встановлених спірних обставин заходів для виконання свого обов`язку.

В свою чергу незгода із формулюванням підстав звільнення не може бути причиною відмови у отриманні трудової книжки. Тільки після отримання трудової книжки та ознайомлення із відповідними записами у позивача виникає право на оскарження таких дій та вирішення цього спору в досудовому чи судовому порядку.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає ґрунтовним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, позаяк встановлені та доведені обставини свідчать про відсутність умисних винних дій (бездіяльності) у затримці видачі трудової книжки у розумінні положень частини п`ятої статті 235 КЗпП України, а не реалізація із власної ж волі працівником свого права на отримання трудової книжки у день звільнення не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця у вигляді сплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розбалансує систему прав та обов`язків у трудових відносинах.

Колегія суддів також наголошує, що трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається.

Така правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 09 березня 2021 року у справі № 600/121/19 (провадження № 61-15223св20).

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 16520,77 грн. за 30 (тридцять) календарних днів за період роботи з 02 лютого 2020 року по 02 лютого 2021 року колегія суддів виходить з наступного.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 нараховано та виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 02 лютого 2020 року по 26 січня 2021 року тривалістю 30 календарних днів та перераховано з утриманням податків та зборів на картковий рахунок в сумі 14 652, 53 коп., що підтверджується відповідним Розпорядженням Генічеського міського голови від 26.01.2021 року № 18 та копією платіжного доручення № 324 від 02.02.2021 року. (а.с. 40)

Окрім того, на спростування позовних вимог відповідачем надано копії розпоряджень про відпустки позивача за весь період перебування на займаній посаді та відомості про нарахування, виплату позивачу коштів в тому числі компенсацій за невикористані дні відпусток.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні й цієї позовної вимоги.

До того ж, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим, що суд першої інстанції звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 (позивач у даній справі/апелянт), в силу своїх посадових обов`язків на посаді секретаря селищної ради, був відповідальним за роботу з кадрами та власне заповнював трудові книжки, розробляв проекти розпоряджень з особового складу та про відпустки, складав графіки щорічних відпусток.

Колегія суддів знаходить обґрунтованим зауваження, що з викладених обставин,необізнаність ОСОБА_1 щодо повного використання ним відпусток та отримання за невикористані частини грошової компенсації, виключається.

Відтак, виконавчим комітетом Генічеської міської ради вжито всіх передбачених законодавством заходів, щодо поновлення прав позивача після його звільнення з 16.12.2020 року, а саме: нараховано та виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, компенсацію за невикористану відпустку, незважаючи на те, що ОСОБА_1 було повідомлено про отримання трудової книжки ще 17.12.2020 року, але він ухилився від виконання свого обов`язку з причин які не є обґрунтованими та поважними, що на думку суду виключає відповідальність відповідача після повідомлення позивача про необхідність отримання трудової книжки.

Враховуючи усе викладене вище, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про необхідність у даному випадку зміни дати звільнення на 10.03.2021 року. До того ж таке не узгоджується з приписами чинного законодавства.

При цьому, оскільки під час апеляційного розгляду справи підтвердився факт ухилення позивача після 26.01.2021 року від отримання трудової книжки з урахуванням його посадових обов`язків на посаді секретаря селищної ради та обізнаності про отримання ним протягом 2016-2020 років грошових компенсацій за невикористані відпустки, що в свою чергу виключає прийняття до уваги доводів апеляційної скарги з приводу вимог про стягнення цих коштів та стягнення середнього заробітку за час затримки та вимушений прогул.

У відповідності до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тобто, передумовою для стягнення з відповідача понесених позивачем (який не є суб`єктом владних повноважень) витрат в тому числі на правничу допомогу, є задоволення позову.

В даному випадку, оскільки суд першої інстанції на переконання колегії суддів дійшов цілком обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог, враховуючи те, що виконком Генічеської міської ради вжив заходів щодо поновлення порушених прав позивача 26.01.2021 року після отримання ухвали суду про відкриття провадження у цій справі про що повідомив позивача, що в свою чергу свідчить на користь того, що саме звернення позивача до суду стало підставою для вжиття заходів по відновленню його прав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу пов`язаних зі зверненням до суду, але в меншому розмірі ніж ним заявлено, а саме у сумі 2 270,00 грн.

При цьому, витрати понесенні позивачем після 26.01.2021 року не є такими, що підлягають відшкодуванню, оскільки понесені позивачем після поновлення його прав. Витрати за надання правової інформації, консультації з правових питань є такими, що відносяться до витрат за підготовку позовної заяви. Всі інші вказані витрати, не підлягають відшкодуванню, оскільки подання клопотань про відкладення справи, ознайомлення з матеріалами справи, проведення відеоконференції не є правовою допомогою, а витраті що пов`язані з прибуттям до суду понесені після 26.01.2021 року тобто не є обґрунтованими, про що вірно було вказано судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі №540/4150/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 16 липня 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.