Справа № 159/2657/21
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/2657/21
Провадження № 2-а/159/66/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 рокум.Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської області в складі:

головуючого судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю представника позивача Ніколаєва Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області за правилами спрощеного позовного (усного) провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 5 ої роти 1 го батальону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції молодшого лейтенанта поліції Ревича Ігоря Миколайовича, Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адмінправопорушення; закриття провадження у справі про адмінправопорушення за відсутністю складу адмінправопорушення,

В С Т А Н О В И В:

11.05.21 р. позивач засобом представництва свого представника подав до суду вказаний вище адміністративний позов. Позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАН № 4162282 від 05.05.21 р. (далі оскаржувана постанова) про накладення на нього адмінстягнення за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн; закрити провадження у справі про притягнення його до адмінвідповідальності за відсутністю у його діях складу адмінправопорушення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою його визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адмінстягнення у розмірі 1 700 грн. У оскаржуваній постанові зазначено, що о 09 год. 48 хв. 05.05.20 р. він, керуючи транспортним засобом (далі т/з) марки «Mersedes Bent E43AMG», д. н. з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Варшавській, 14 у с. Маюничах Володимирецького району Рівненської області із швидкістю 117 км/год., перевищивши, при цьому, встановлене обмеження швидкості руху більше, ніж на 50 км/год., чим порушив п. 12.1 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом «Тrucam LTI 20/20, серійний № 001147. В дійсності ж він у цей же час та день рухався про цій же вулиці і був зупинений відповідачем поліцейським, хоча не порушував ПДР України. В цей же час по дорозі рухались і інші автомобілі та так як вимірювальний засіб не був закріплений нерухомо, то неможливо встановити, швидкість якого т/з була виміряна. На його вимогу надати сертифікат та акт держповірки вимірювального приладу відповідач поліцейський відмовився. Покликаючись на ст. 251 КУпАП, зазначає, що відповідач поліцейський - не довів вчинення ним адмінправопорушення, так як користувався несертифікованим і неповіреним вимірювальним приладом, якого тримав у руці, а не закріпленим на нерухомих конструкціях. Покликаючись на ч. 4 ст. 8, ст. 16. абз. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», зазначає, що вимірювач швидкості, що використовувався відповідачем поліцейським, був зареєстрованим у Держреєстрі засобів вимірювальної техніки за № УЗ 197 12, затверджений сертифікатом від 29.08.12 р. № UА МІ/1 2 903 2012, виданим Мінекономрозвитку і торгівлі України. Наказом від 02.11.15 р. № 1 362 Мінекономрозвитку і торгівлі України до вказаного вище реєстру було внесено зміни, за п. 1 яких з реєстру було виключено такий засіб вимірювальної техніки як № УЗ 197 12. Тому склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП у його діях відсутній. Із оскаржуваної постанови слідує, що єдиним доказом вчинення правопорушення є дані цього вимірювача швидкості. Покликаючись на ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», зазначає, що у її порушення відповідач поліцейський - засіб вимірювання тримав у руках. А лист ДПП від 04.10.18 р. № 11 299/41/2/02 2018 про використання лазерного вимірювача швидкості «ТruСam» для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно правовим актом, що змінює чи припиняє порядок та спосіб використання такої техніки, визначений Законом. Тому такий доказ вважає недостовірним. Покликаючись на ч. 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», знак 5.70 ПДР України, зазначає, що оскаржувана постанова не містить підтвердження розміщення такого дорожнього знака за вказаною у оскаржуваній постанові адресою. Покликаючись на ч. ч. 1, 2, 5 ст. 258 КУпАП, зазначає, що ч. 1 ст. 258 КУпАП не має покликання на ст. 122 КУпАП. Він же заперечив факт вчинення адмінправопорушення, тому відповідач поліцейський - був зобов`язаний скласти протокол про адмінправопорушення, однак, відмовився це зробити на його вимогу. Покликаючись на ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 268, ч. 5 ст. 258, ст. 279 КУпАП, зазначає, що він був позбавлений можливості надати свої письмові пояснення, графа для чого є лише у протоколі про адмінправопорушення. Оскаржувана постанова винесена на місці зупинення його авта, без підготовки та розгляду справи по суті і надання йому можливості отримати правову допомогу у порушення ч. 1 ст. 59 Конституції України. Покликаючись на судову практику, зазначає, що справа мала бути розглянута за місцем знаходження відповідного органу нацполіції. Просить позов задовольнити.

За ухвалою судді від 14.05.21 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження.

Вказану вище ухвалу суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем - поліцейським та відповідачем юридичною особою отримано під розпис 28.05.21 р..

За ухвалою суду від 14.06.21 р. суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного позовного (усного) провадження.

15.06.21 р. (з порушенням строків, визначених в ухвалі суду від 14.05.21 р. про відкриття провадження у справі) відповідачем подано відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що проти задоволення позову він заперечує. Вказує, що позивач вчинив вказане у оскаржуваній постанові адмінправопорушення, так як рухався із швидкістю 117 км/год. у населеному пункті, позначеному дорожніми знаками 5.45, 5.46. Покликаючись на судову практику, п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 268, ч. 3 ст. 283, ст. ст. 252, 283 КУпАП, п. п. 1. 1, 8.4 ПДР України, зазначає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог, намагається уникнути відповідальності за скоєне; доказом же його доводів є відеозаписи та фото у справі про адмінправопорушення, з яких слідує, що розгляд справи відбувся відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач будь - яких клопотань при цьому не заявляв. Лазерний вимірювач «ТruСam» є сертифікованим, повіреним, відповідним вимогам стандартів і конструктивно може бути утримуваний у руках при його застосуванні під час вимірювань та належно і достовірно фіксує порушення швидкісного режиму. Дії поліцейського були правомірними. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд також враховує, що до відзиву, у порушення вимог ч. 4 ст. 162 КАС України не додано документів, що підтверджують надіслання його і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
16.07.21 р. до суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог, а саме: в прохальній частині, де у позовній заяві допущено описку щодо статті КУпАП та розміру покладеного на нього за оскаржуваною постановою штрафу.

У судове засідання позивач не з`явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив. Заяви про відкладення розгляду справи до суду не подав.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з врахуванням його уточнення, надав суду пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Просить позов задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча відповідач належно повідомлений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив. Заяви про відкладення розгляду справи до суду не подано.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з`явились.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
За вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Так відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

Відповідно до змісту ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Як вбачається зі змісту копії оскаржуваної постанови, наданої суду позивачем, вона винесена відповідачем поліцейським 05.05.21 р. по вул. Варшавській, 14 у с. Маюничах Володимирецького району Рівненської області щодо позивача як водія. У ній зазначено, що останній о 09 год. 48 хв. 05.05.21 р. по вул. Варшавській, 14, керуючи т/з автомобілем марки «Мерседес Бенц/E43AMG», д. н. з. НОМЕР_1 , порушив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 50 км/год. у населеному пункті, а саме: рухався із швидкістю 117 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, та на нього було накладено адмінстягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. У оскаржуваній постанові зазначено, що швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху «ТruСam» LTI 20/20, № 001 147; до оскаржуваної постанови додано: відеоматеріали. Копія оскаржуваної вручена позивачеві під розпис.

Ч. 4 ст. 122 КУпАП, дійсно, передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 1 700 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.01 р. № 1 306 (тут і далі ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
П. п. 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожньою руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи. які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Суд також враховує, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно - владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Ст. 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції і у цьому випадку не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто, окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення.
Тому належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідач поліцейський бути не може.
За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову, закладеного до поліцейського як відповідача, у повному обсязі.
Щодо позовних вимог, закладених до відповідача юридичної особи, то вирішуючи їх суд виходить і із такого.
П. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію " визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Оскаржувана постанова винесена поліцейським, який діяв від імені органів Національної поліції.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із змісту ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та винуватості особи у його вчиненні, що підтверджена належними доказами.
Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Факт порушення водієм Правил дорожнього руху України фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь - які сумніви щодо наявності такого порушення.

Доводи позивача у тій їх частині, що поліцейський не надав йому на його клопотання (вимогу) документи щодо сертифікації чи/та повірки вказаного вище застосованого лазерного вимірювача швидкості руху «ТruСam» LTI 20/20, № 001 147; що він заявляв поліцейському клопотання, що не були вирішені чи враховані при розгляді справи про адмінправопорушення; що відповідачем поліцейським протиправно не було складено протокол про адмінправопорушення. Останнє не грунтується на вимогах чинного законодавства та на увагу суду не заслуговує.

З приводу твердження позивача щодо неправомірності складання поліцейським постанови на місці вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.15 р. № 1 395, зареєстрована в МЮ України 10.11.15 р. за № 1 408/27 853 (далі - Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п. 1 розд. І Інструкції № 1 395).

Згідно з п. 4 розд. І Інструкції № 1 395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Нацполіції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, зокрема, ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Аналіз вище зазначених норм свідчить, що посадова особа Нацполіції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, таким чином, що у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС від 08.11.18 р. у справі № 725/2 755/17 (№ К/9 901/5 670/17), від 11.04.18 р. у справі № 592/8 797/16 - а (№ К/9 901/10 822/18) .

Таким чином справа про адміністративне правопорушення правомірно розглянута поліцейським у місці зупинення автомобіля півд. керуванням позивача без складання протоколу про адмінправопорушення.

Та обставина, що позивач у вказаний у оскаржуваній постанові час, у вказаному у ній місці керував автомобілем, зазначеним у оскаржуваній постанові, він не оспорює.
До оскаржуваної постанови в якості доказу винуватості позивача додано відеозаписи із вимірювача швидкості приладу «Трукам».
Позивачем же оспорюється правомірність застосування такого приладу для визначення швидкості руху у ручному режимі, що є слушним.
Суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача у тій їх частині, що стосується дотримання вимог по встановленню знака 5.70 ПДР України за вказаною у оскаржуваній постанові адресою виявлення правопорушення.
Матеріали справи не містять доказів щодо того, що в зоні фіксації вимірювачем швидкості руху «ТruСam» LTI 20/20, № 001 147 о 09 год. 48 хв. 05.05.21 р. швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача був розміщений та діяв дорожній знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень».
За змістом ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною вище нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість, ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 цього Закону.
Судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, що облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксації повинна бути розміщена на видному місці.
Водночас суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ПДР України знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Натомість оскаржувана постанова не містить інформації (доказів) щодо того, що підтверджувалось ту обставину, що на вказаному у оскаржуваній постанові відрізку дороги дорожній знак «5.70» встановлений був. Відповідачем не доведено забезпечення такого інформування. Та лише за наявності якого знака можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху, у т. ч. і швидкісного режиму.
То за наведених обставин суд прийшов до висновку, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що достатніх та беззаперечних доказів того, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, немає, так як факт порушення ним швидкісного режиму не підтверджується сукупністю беззаперечних доказів у справі, що поліцейський мав би врахувати та дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту постанови.
Відповідно д до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню як незаконна.

За змістом ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У задоволенні позову, закладеного до відповідача поліцейського - слід відмовити у повному обсязі. Позовні вимоги до відповідача юридичної особи слід задовольнити частково в частині щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі слід задовольнити. Інші вимоги позивача до задоволення не підлягають, так як не ґрунтуються на чинному законодавстві, зокрема, на нормі ст. 286 КАС України.

З відповідача поліцейського на користь позивача слід стягнути судові витрати у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19, ст. 62 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 2, п. 7 ч. 1 ст. 4, ст. ст. 9, 72, 77, 286, 257 263 КАС України, ст. ст. 7, 9, 222, 245, 247, 251, 252, 256, 268, 272, 278, 280, 283, 287, ч. 4 ст. 122 КУпАП, п. п. 1, 11 ч. 1 ст. 23, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію", Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.15 р. № 1 395, зареєстрованою в МЮ України 10.11.15 р. за № 1 408/27 853, ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»,суд

вирішив:

Позов задовольнити частково:

- у задоволенні позову до інспектора 5 ої роти 1 го батальону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції молодшого лейтенанта поліції Ревича Ігоря Миколайовича відмовити у повному обсязі;

- позов до Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції задовольнити частково:

скасувати постанову серії ЕАН № 4162282 від 05.05.21 р., винесену інспектором 5 ої роти 1 го батальону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції молодшим лейтенантом поліції Ревичем Ігорем Миколайовичем про притягнення до адмінвідповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 і накладення адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу в сумі 1 700 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрити.

В решті позову до Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції - відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п"ятдесят чотири) грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РКНОПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

представник позивача - Ніколаєв Леонід Федорович, ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: інспектор 5 ої роти 1 го батальону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції молодший лейтенант поліції Ревич Ігор Миколайович, адреса місця служби 33028, м. Рівне, вул. Бандери, 14 «а»; юридична адреса місця служби - 33028, м. Рівне, вул. Бандери, 14 «а»;

відповідач: Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції, юридична адреса: 33028, м. Рівне, вул. Бандери, 14 «а»;

представник відповідача - юридичної особи - Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції - Давидчук Володимир Володимирович, паспорт серії НОМЕР_4 , адреса місця служби 33028, м. Рівне, вул. Бандери, 14 «а»; юридична адреса місця служби - 33028, м. Рівне, вул. Бандери, 14 «а».

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складено 20.07.21 р..