Справа № 520/6666/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 липня 2021 року справа № 520/6666/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст.263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Харківській області, Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - заявник), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо нарахування та виплати позивачу ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 ріку розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; 2) стягнення з відповідачів суму в розмірі 7170 грн. 00 коп., недоплаченої виплати грошової допомоги до 5 травня за 2020 р. у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; 3) зобов`язання відповідачів перерахувати, і виплачувати в подальшому виплати встановлені ст. 12 "Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них" Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" разову грошову допомогу в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено строк звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження згідно ст. 263 КАС України.

Ухвалою суду від 22.06.2021р. залучено до участі у справі у якості співвідповідача Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради. Розгляд справи №520/6666/21 розпочато спочатку.

Ухвалою суду від 21.07.2021р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради.

Спір склався з приводу застосування ст. 12 Закону України «Про ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» після прийняття рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020р. №3-р/2020 у контексті виплати разової грошової допомоги до 5 травня.

Підставами позову є доводи про те, що адміністративні органи провели нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року (далі за текстом - РГД) не у повному обсязі.

Відповідач - Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - Центр, владний суб`єкт), з поданим позовом не погодився, подав відзив на позов, аргументуючи заперечення зазначив, що позивач на обліку в Центрі як одержувач допомог або компенсацій не перебуває, а перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, яке призначає та виплачує таку допомогу самостійно (в умовах децентралізованої системи нарахування), без участі Центру, а тому Центр не є органом, уповноваженим здійснювати спірну виплату.

Відповідач - Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради (далі - Управління, владний суб`єкт), з поданим позовом не погодився, подав відзив на позов, аргументуючи заперечення зазначив, що керувався діючим Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та діючими нормативними актами Уряду України. Також, посилався на передчасність позовних вимог про стягнення недоплаченої виплати грошової допомоги та порушення позивачем строку звернення до суду, просив суд позовні вимоги до Управління залишити без розгляду.

З таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже характер спірних правовідносин та суть спору, предмет доказування та обсяг наявних у справі документів, дозволяють вирішити спір на підставі приєднаних до справи доказів.

Суд, вивчивши доводи позову і відзивів на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Стосовно строків звернення до суду з даним позовом, суд відзначає, що ухвалою суду від 01.06.2021 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено строк звернення до суду з даним позовом. Інших підстав для залишення позовних вимог до Управління без розгляду судом не встановлено, а відповідачами по справі не зазначено.

Так, установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Змістом посвідчення серії НОМЕР_1 підтверджена обставина наявності у заявника правового статусу учасника бойових дій з 16.06.2017 року.

За результатами вчинення Управлінням соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради владних управлінських функцій, позивачем було отримано грошову допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі - 1.390,00 грн., що підтверджується списком одержувачів щорічної разової допомоги до 5 травня, платіжним дорученням №3 від 10.04.2020р. та випискою по картковому рахунку.

Відповідачами у відзивах на позовну заяву не спростована обставина знаходження заявника на обліку саме в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, а також обставина виплати разової грошової допомоги саме цим Управлінням шляхом їх перерахування Управлінням на спеціальні рахунки за місцем проходження служби заявника (в даному випадку - Територіальному управлінню Служби судової охорони у Харківській області). Факт отримання позивачем зазначеної допомоги у вказаному розмірі відповідачами також не заперечується.

Так, Управлінням самостійно зазначено у відзиві на позовну заяву, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 1.390,00 грн., як учаснику бойових дій, позивачу здійснено Управлінням відповідно до діючих норм матеріального права з урахуванням прийнятого Кабінетом Міністрів України рішення про розміри допомог даного виду, виходячи з передбачених державою коштів.

Листом Управління від 04.06.2021р. №113/0/840-21-П-01-48/287/0/835-21 заявнику на його звернення, із посиланням на положення ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань", повідомлено, що Управлінням на підставі списку одержувачів щорічної разової допомоги до 5 травня, наданого 17.03.2020 (вх. №1742/08) територіальним управлінням Служби судової охорони у Харківській області, заявнику, як учаснику бойових дій, здійснена виплата спірної грошової допомоги в розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Стверджуючи про порушення власного суб`єктивного права за рахунок отримання виплати не у повному обсязі, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист.

Відносини з приводу соціального захисту учасників як особливої окремої категорії громадян унормовані, насамперед, приписами ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Нормами Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998р. №367-XIV ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною четвертою такого змісту: ""Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком".

У подальшому п. 20 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р. №107-VI згадану вище норму закону було викладено у редакції, згідно з якою розмір Спірної виплати підлягав визначенню КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008р. №10-рп/2008 юридично була відновлена дія ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції до внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р. №107-VI.

Однак, унаслідок законотворчої діяльності Верховної Ради України було створено іншу норму права, присвячену регламентуванню тих же самих відносин - п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Так, відповідно до п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ця норма закону діяла з 01.01.2015р.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 19.02.2020р. №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де, зокрема, передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1390 гривень. Військовослужбовцям, поліцейським, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які проходять службу (крім пенсіонерів), виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування коштів районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на спеціальні рахунки військових частин, установ, організацій за місцем їх служби.

27.02.2020р. рішенням Конституційного Суду України №3-р/2020 було визнано неконституційним окреме положення п.26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 27.02.2020р. ані приписи п.26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, ані приписи ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у редакції п.20 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р. №107-VI об`єктивно не можуть запроваджувати взагалі будь-яких правил призначення та виплати допомоги до 5 травня для учасників бойових дій.

Тому, з 27.02.2020р. заявник набув суб`єктивне право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998р. №367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій як п`ять мінімальних пенсій за віком.

При цьому, суд наголошує, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов КМУ, не можуть змінювати приписів закону України, і не позбавляють позивача цього суб`єктивного права.

За правилом розв`язання юридичних колізій норми закону є вищими за норми будь-яких підзаконних актів права, у тому числі і чинних постанов КМУ, а тому усі доводи Управління про інше слід визнати юридично неспроможними.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи спір, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Суд констатує, що у ході розгляду справи Управлінням як владним суб`єктом не подано доказів правомірності призначення, нарахування та виплати спірної допомоги в належному розмірі.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за №112 установлено забезпечити подання до 23 березня 2020 районним органам соціального захисту населення переліків осіб, які мають право на отримання грошової допомоги: Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною гвардією, Національною поліцією, Державною податковою службою, Державною митною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Міністерством юстиції, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною спеціальною службою транспорту, Офісом Генерального прокурора, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійним фондом України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.

Тобто, Міністерство соціальної політики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які і здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.09.2020 р. у зразковій справі №440/2722/20 органами, уповноваженими здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, є Управління соціального захисту населення за місцем проживання позивача та Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

В даному випадку, безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги позивачу як учаснику бойових дій у 2020 році в розмірі 1390,00 грн. здійснило Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради шляхом перерахування відповідних коштів на спеціальний рахунок за місцем проходження служби заявника.

Водночас, як встановлено судом, з 27.02.2020 позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня для учасників бойових дій - 5 мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що саме Управлінням допущена протиправна бездіяльність щодо виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги у 2020 році у меншому розмірі, ніж передбачено статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

А тому, саме Управління зобов`язано завершити процедуру проведення розрахунків шляхом нарахування і виплати одноразової грошової допомоги.

Крім того, суд враховує, що у рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі № 1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

При цьому, Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зважає, що відповідно до ч.2 ст.2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення та діяння (дія чи бездіяльність) владних суб`єктів.

Зміст рішення владного суб`єкта розтлумачено законодавцем у положеннях п.п. 18 і 19 ч.1 ст.4 КАС України.

Визначення ж змісту діяння (дії чи бездіяльності) владного суб`єкта норми КАС України не містять.

Разом із тим, у силу ч.6 ст.7 КАС України суд вважає за можливе застосувати загальні визначення рішення, дії, бездіяльності, згідно з якими рішення владного суб`єкта - це письмовий акт, дія владного суб`єкта - це вчинок компетентного працівника владного суб`єкта, бездіяльність владного суб`єкта - це невиконання обов`язку.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тлумачення змісту ст.13 Конвенції наведено у низці рішень Європейського суду з прав людини, зокрема: у рішенні від 29.06.2006р. по справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом; у рішенні від 31.07.2003р. по справі "Дорани проти Ірландії" указано, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" наголошено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними; у рішенні від 17.07.2008р. по справі "Каіч та інші проти Хорватії" визначено, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту, адже протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, для реального та найшвидшого відновлення суб`єктивного права громадянина на одержання соціальної виплати у належному розмірі адміністративний орган повинен вчинити власне волевиявлення з приводу призначення виплати (допомоги тощо) та негайно після настання цієї події ініціювати процедуру отримання додаткових асигнувань для виконання прийнятого рішення в частині проведення платежів.

Оскільки у даному конкретному випадку Управлінням не було нараховано та виплачено позивачу грошову допомогу у належному розмірі, суд вважає за необхідним визнати протиправною бездіяльність Управління з приводу нарахування та виплати допомоги до 5 травня у 2020 році у неналежному розмірі, а саме не п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

З огляду на викладені вище міркування та зміст вимог заявника, суд приходить до висновків про необхідність зобов`язати Управління здійснити нарахування та виплату позивачу зазначеної допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплаченої суми.

Вимоги щодо стягнення зазначеної допомоги у розмірі 7170,00 грн., не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними за відсутності такого нарахування. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що за наслідками здійснення Управлінням владних управлінських функцій на виконання зазначеного рішення суду, позивач отримає допомогу не у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з рахуванням виплаченої суми.

Крім того, з приписів ч. 1 ст. 2 КАС України слідує, що ті вимоги заявника, котрі заявлені наперед і стосуються можливих обставин майбутніх відносин, що виникнуть у подальшому (а саме: щодо зобов`язання перераховувати і виплачувати в подальшому виплати встановлені ст. 12 "Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них" Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" разову грошову допомогу в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком) задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах відсутні докази того, що у подальшому Управління не буде здійснювати вказані виплати, тобто судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Також, у разі незгоди позивача з подальшими діями відповідача, останній не позбавлений права звернутися з захистом порушених прав з відповідним позовом до суду.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення інших витрат позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради (, адреса: просп. Гагаріна, буд. 7, м. Харків, 61001) з приводу нарахування та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) допомоги до 5 травня у 2020 році у неналежному розмірі, а саме не п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради (, адреса: просп. Гагаріна, буд. 7, м. Харків, 61001) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплаченої суми.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя О.В.Старосєльцева