Справа № 640/13070/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Заступника Голови Конституційного Суду України Головатого Сергія Петровича, Конституційного Суду України про заборону вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив:

- заборонити заступнику Голови Конституційного Суду України ОСОБА_2 та будь-яким іншим службовим й посадовим особам Конституційного Суду України вчиняти дії, направлені на припинення повноважень та/або звільнення ОСОБА_1 з посади судді Конституційного Суд України у зв`язку з прийняттям та набранням чинності Указу Президента України №124/2021 від 27.03.2021 «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» до набрання законної сили рішення суду у цій справі;

- зупинити дію розпорядження Конституційного Суду України №34/01/2021-ОД від 30.04.2021 до набрання законної сили рішення суду у цій справі;

- зупинити дію розпорядження Конституційного Суду України №37/01/2021-ОД від 06.05.2021 до набрання законної сили рішення суду у цій справі.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що заступником Голови Конституційного Суду України Головатим Сергієм Петровичем, який за твердженням заявника незаконно присвоїв повноваження виконувача обов`язків Голови Конституційного Суду України, видано розпорядження від 30.04.2021 №34/01/2021-ОД (зі змінами згідно з розпорядженням від 06.05.2021 №37/01/2021-ОД), яким заявника позбавлено права на нарахування та отримання винагороди судді Конституційного Суду України, заборонено використання державного майна.

Заявник вказував про відсутність правових підстав для вчинення дій направлених на припинення його повноважень судді Конституційного Суду України та/або звільнення його із займаної посади, оскільки Указ Президента України №124/2021 від 27.03.2021 року «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України», яким скасовано Указ Президента України від 14 травня 2013 року № 256 «Про призначення ОСОБА_3 суддею Конституційного Суду України», не входить до переліку визначених чинним законодавством підстав, для не нарахування та невиплату винагороди судді Конституційного Суду України, позбавлення права використовувати державне майно та службовий автотранспорт, що свідчить про очевидну протиправність прийнятих Заступником Голови Конституційного Суду України розпоряджень, а також про те, що грубо порушуються права позивача у правовідносинах щодо проходження публічної служби.

Крім того заявник стверджував, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких позивач має намір звернутись до суду, з огляду на те, що прийняття будь-яких розпорядчих актів з приводу припинення повноважень позивача, як судді Конституційного Суду України або ж звільнення позивача із займаної посади потребуватиме вчинення додаткових, значних зусиль у вигляді оскарження таких актів, дій відповідачів, звернення до суду із новими позовними заявами; невжиття заходів забезпечення позову спричинить подальші порушення прав позивача у правовідносинах про проходження публічної служби, які потребуватимуть додаткового захисту та фактично можуть призвести до неефективності захисту порушених прав у цій справі; усі подальші протиправні дії, які будуть вчинятись та які будуть направленні на порушення прав позивача (припинення повноважень судді, звільнення із займаної посади) унеможливлять виконання рішення суду у цій справі (у випадку задоволення позовних вимог) з огляду фактично на відсутність предмету виконання; незаконне позбавлення винагороди суддю Конституційного Суду України є неприпустимим з огляду на те, що займана посада та отримана заробітна плата є єдиним джерелом доходу таких суддів, з огляду на те, що така винагорода є єдиним джерелом доходу осіб, які проходять публічну службу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Крім доводів, наведених у заяві про забезпечення позову, апелянт зазначає про протиправність висновків суду першої інстанції стосовно законності оскаржуваних рішень та дій відповідачів внаслідок набрання чинності Указу Президента України № 124/2021 від 27.03.2021, адже визначені законом підстави для припинення повноважень судді Конституційного Суду України у розрізі статті 149-1Конституції України та статті 20 Закону України «Про Конституційний Суд України» не настали. Крім того, заявник вказує, що жодним законодавчим актом не передбачено можливості прийняття роботодавцем, а особливо при проходженні публічної служби, рішення про зупинення нарахування та виплати заробітної плати.

Поруч з цим, апелянт вказує, що позовні вимоги та заявлені заходи забезпечення позову є співмірними та такими, що направлені на захист його порушених прав.

Конституційним Судом України подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого відповідач зазначає про відсутність очевидної протиправності в діях заступника Голови Конституційного Суду України при виданні ним розпоряджень, а тому заявник визначив неспівмірні заходи забезпечення позову. Стверджує, що внаслідок застосування таких заходів буде зупинена дія Указу Президента, законність якого оскаржується у Верховному Суді.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Дослідивши зміст заяви та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення позову у визначений заявником спосіб виходячи з наступного.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник мав намір звернутися до суду із позовом, в якому мав намір просити суд:

1. Визнати протиправними дії заступника Голови Конституційного Суду України Головатого Сергія Петровича щодо ініціювання питання можливості видання розпорядчого акту про подальше перебування судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 в штаті (особовому складі) Конституційного Суду України та щодо можливості використання ОСОБА_1 державного майна та службових автотранспортних засобів у зв`язку із набранням чинності Указу Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» від 27 березня 2021 року №124/2021 та зобов`язати заступника Голови Конституційного Суду України ОСОБА_2 утриматись від вчинення дій щодо ініціювання питання можливості видання розпорядчого акту про подальше перебування судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 в штаті (особовому складі) Конституційного Суду України та щодо можливості використання ОСОБА_1 державного майна та службових автотранспортних засобів у зв`язку із набранням чинності Указу Президента України «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» від 27 березня 2021 року №124/2021.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Конституційного Суду України №34/01/2021-ОД від 30.04.2021 року.

3. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Конституційного Суду України №37/01/2021-ОД від 06.05.2021 року.

4. Стягнути з Конституційного Суду України на користь ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену винагороду судді Конституційного Суду України з 01.04.2021 року по день прийняття рішення у справі.

Враховуючи позовні вимоги, з якими мав намір звернутися позивач, колегія суддів зазначає, що забезпечення позову у визначений заявником спосіб буде фактично вирішенням справи по суті до прийняття рішення у даній справі, без з`ясування фактичних обставин справи, без оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №800/521/17 зазначила: «позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.».

На переконання колегії суддів, забезпечення позову шляхом зупинення дії розпоряджень, які мав намір оскаржити заявник, до набрання законної сили судовим рішенням у справі, фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, вимога щодо заборони вчиняти дії у зв`язку з прийняттям та набранням чинності Указу Президента України №124/2021 від 27.03.2021 «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» до набрання законної сили рішення суду у цій справі суперечить приписам пункту 1 частини 3 статті 151 КАС України, відповідно до якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Президента України.

Оцінюючи доводи заявника з приводу очевидності ознак протиправності дій та рішень суб`єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає наступне.

Вирішуючи заяву, суд повинен проаналізувати та оцінити доводи заявника щодо «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № №640/13245/19.

Однак, в даному випадку, судом апеляційної інстанції таких підстав не встановлено.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову є незгода заявника з оскаржуваними діями та розпорядженнями. Разом з цим, обґрунтування вимог заявника щодо невідповідності оскаржуваних дій та рішень вимогам чинного законодавства становить предмет доказування і має досліджуватись під час розгляду справи по суті.

Стосовно твердження заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, колегія суддів зазначає, що рішення суду за позовами про визнання протиправним та скасування рішення не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту протиправності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Разом з цим, доводи заявника про настання негативних наслідків не підтверджені жодними доказами.

При цьому, безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про протиправність висновків суду першої інстанції стосовно законності оскаржуваних рішень та дій відповідачів, колегія суддів зазначає, що суд попередньої інстанції вдався до передчасних висновків по суті спору на стадії вирішення питання наявності підстав для забезпечення позову, однак такі висновки не призвели до неправильного вирішення питання, а тому підстави для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2021 року з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 20 липня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко