Справа № 640/9523/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року м. Київ № 640/9523/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) та просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01.01.2020 р. з розрахунку 90% від грошового забезпечення на підставі довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17.03.2020 р. №11/18088;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром з 01 січня 2020 року з розрахунку 90% від грошового забезпечення з урахуванням надбавок, доплат та підвищень, відповідно до довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17.03.2020 р. №11/18088, здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 січня 2020 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 21 грудня 2001 року перебуває на обліку в ГУ РФУ в м. Києві, отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до вимог Закону №2262-ХІІ у розмірі 90% грошового забезпечення.

Відповідно до судових рішень, ухвалених за позовами позивача щодо перерахунку та виплати пенсії, відповідача зобов`язано нараховувати та виплачувати пенсію з розрахунку 90% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром на підставі отриманих довідок Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Останнім рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/10622/20 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії з 01 січня 2020 року на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088, зобов`язано відповідача здійснити з 01.01.2020 року перерахунок пенсії з розрахунку 90% грошового забезпечення на підставі довідки від 17.03.2020 р. №11/18088, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

На підставі зазначеного судового рішення позивач 13.01.2021 р. та 23.02.2021 р. (повторно) звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з відповідною заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виконати судове рішення, на що отримав відповідь про здійснення перерахунку пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням, а саме: з 01.01.2020 р. з розрахунку 90% грошового забезпечення на підставі довідки Держприкордонслужби від 17.03.2020 року №11/18088, з урахуванням проведених виплат. У підсумку пенсія після перерахунку становить 64 482,13 грн.

Водночас, у відповіді зазначено, що оскільки суд не зобов`язував ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, то розмір пенсії станом на 01.01.2020 року залишився без змін - 36 565,23 грн.

Отже, як зазначає позивач, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/10622/20 перерахунок пенсії здійснено, проте застосовано обмеження максимальним розміром, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази, зобов`язано відповідача надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Запитувані документи, а саме: матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 надійшли до суду 05.05.2021 року.

Від Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві 11 травня 2021 року надійшов відзив, з якого вбачаються заперечення проти позовних вимог, зазначається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (№2262-ХІІ). На підставі поданої позивачем довідки від 17.03.2020 р. №11/18088 проведено перерахунок пенсії відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/10622/20.

Одночасно, відповідачем повідомлено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, встановлено на рівні 1 638,00 грн. з 01.01.2020 р., 1 712,00 грн з 01.07.2020 р., 1 769,00 грн. з 01.12.2020 р.

Законом України «про внесення змін до деяких законів України» від 06.12.2016 р. №1774-VІІІ встановлено обмеження до 31.12.2017 року пенсій максимальним розміром. При цьому, на думку відповідача, рішення Конституційного Суду України не скасовує обмеження виплати пенсій на 2017 рік, тому дії органу ПФУ є правомірними.

Відповідач просить врахувати те, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а рішення КСУ від 20.12.2016 р. №7-рп/1016 не змінює порядок нарахування пенсій до винесення даного рішення. Оскільки пенсія позивачу призначена раніше, ніж КСУ прийняв зазначене рішення, то пенсія підлягає обмеженню граничним розміром.

Позивачем у свою чергу подано відповідь на відзив відповідача, у якій він наполягає на своїй позиції щодо справи.

Відповідно до частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 21 грудня 2001 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ.

З 01 січня 2018 року, на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року №103 (далі - Постанова №103), та на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 березня 2018 року, ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсотковою надбавки за вислугу років.

Надалі 17 березня 2020 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2020 №16 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15», постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу», із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року №121, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постанови Кабінет Міністрів України від 21 серпня 2019 року №784 «Про внесення змін до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Адміністрацією Державної прикордонної служби України позивачу видана довідка про розмір грошового забезпечення №11/18088.

Позивач 20 березня 2020 року звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії з 01 січня 2020 року, до якої також долучив довідку Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088.

ГУ ПФУ в м. Києві листом від 27 квітня 2020 року №8349-8684/М-02/8-2600/20 відмовило позивачу у перерахунку пенсії, зважаючи на те, що законодавством не передбачено включення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення до грошового забезпечення для визначення розміру пенсії.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.

За результатами розгляду справи №640/10622/20 Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено рішення від 27 жовтня 2020 року, відповідно до якого визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку раніше призначеної пенсії з 01 січня 2020 року на підставі довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088; зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01 січня 2020 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 90 відсотків від грошового забезпечення на підставі довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088, з урахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Отримавши судове рішення, позивач звертався до ГУ ПФУ в м. Києві із заявами про здійснення перерахунку та виплати пенсії, та 24.03.2021 року відповідач листом №7003-5291/М-02/8-2600/21 повідомив позивача, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/10622/20 ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача в порядку, встановленому судовим рішенням, а саме: з 01 січня 2020 року із розрахунку 90% від грошового забезпечення на підставі довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088, з урахуванням проведених виплат. Підсумок пенсії після перерахунку становить 64 482,13 грн.

Разом з тим, у відповіді зазначено, що оскільки судовим рішенням не зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії позивача без обмеження максимальним розміром, то розмір пенсії до виплати станом на 01.01.2021 р. залишився без змін, а саме: 36 565,23 грн.

Отже, фактичні обставини справи свідчать про те, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/10622/20 ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2020 року, водночас застосовано обмеження максимальним розміром, що зумовило чергове звернення позивача до суду. При цьому, відповідач не заперечує право позивача на отримання пенсії з розрахунку 90% розміру грошового забезпечення.

Таким чином, предметом розгляду у даній справі є законність або протиправність обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з того, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 2262-ХІІ (в редакції на момент призначення пенсії) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII частину четверту статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено у такій редакції: «Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України» (набрання чинності з 01 січня 2017 року).

Таким чином, починаючи з 01 січня 2017 року, законодавцем змінено правові підстави перерахунку пенсії військовослужбовцям та віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсії та встановлювати розміри проведених виплат.

У разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій (в редакції Закону №1774-VIII від 06 грудня 2016 року).

Отже, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення у бік підвищення відповідних категорій військовослужбовців, проведена виключно на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Як вже зазначалося судом вище, неодноразово судовими рішеннями (у справах №640/22133/18, №640/10622/20) визнавалося право позивача на перерахунок пенсії з розрахунку 90% від розміру грошового забезпечення.

Судові рішення виконувалися відповідачем, що підтверджується наявними у справі матеріалами пенсійної справи та розрахунками. Пенсія позивачу нараховується саме з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, проте з обмеженням граничним розміром.

Згідно з положеннями статті 8, 22, 58 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013, вирішуючи питання щодо конституційності положень щодо встановлення максимального розміру пенсії (місячного грошового довічного утримання) суддів у відставці, зазначається, що у рішенні від 18.06.2007 №4-рп/2007 Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсій суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначив, що залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям.

Аналогічні висновки викладені у рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016.

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн.

Конституційний Суд України неодноразово наголошував (справа №5-рп/2002 рішення від 20.03.2002; справа 7-рп/2004, рішення від 17.03.2004 р), що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Конституційний Суд України вважає, що норми частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер.

Тобто, заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб (військовослужбовців), у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Виходячи з таких висновків Конституційного Суду України зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не можу бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

За пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, чітко зазначено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Слід зазначити, що Касаційний адміністративним суд у складі Верховного Суду вже розглядав подібні справи і висловлював правову позицію щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Зокрема, у постанові від 12.11.2019 р. у справі №360/1428/17 Верховний Суд виходив з того, що обмеження граничного розміру пенсії в 2017 році були введені Законом №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Колегія суддів Верховного Суду зазначила, що згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року та не застосовується до пенсій, які призначені до 01 січня 2016 року.

Це означає, що обмеження виплати пенсії максимальним розміром застосовується з 01 січня 2016 року, а пенсії, призначені до 01 січня 2016 року та перевищують встановлений максимум, не можуть бути зменшені.

Позивачу призначено пенсію з 21 грудня 2001 року.

Як вже зазначав суд вище, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн.

Таким чином, з 20.12.2016 року відсутня частини сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Надалі, відповідно до Закону №1774-VII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Суд звертає увагу, що рішенням суду від 22.03.2019 р. у справі №640/22133/18 визначено, що починаючи з 2018 року на позивача не поширюються положення щодо обмеження максимальним розміром пенсії, оскільки не існує легітимного законодавчого підґрунтя для здійснення відповідного обмеження, про що суд вже вказав вище.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №620/1285/19.

Відтак, обмеження пенсії максимальним розміром не можуть бути застосовані до позивача, оскільки пенсія йому призначена значно раніше 01 січня 2016 року та взагалі введення у законодавство поняття «обмеження граничним розміром».

Таким чином, відповідно до положень частини третьої статті 51 Закону №2262-XII під час проведення нового перерахунку пенсії позивача пенсійним органом обмеження пенсії не можуть бути застосовані, адже вказане не відповідає нормам чинного законодавства.

За таких обставин позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та узгоджуються з положеннями чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

При цьому суд звертає увагу на те, що резолютивна частина рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/10622/20, дійсно, не зобов`язує відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі нової довідки без обмеження максимальним розміром.

Разом з тим, факт застосування до пенсії позивача таких обмежень не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами пенсійної справи, що й зумовило чергове звернення позивача до суду.

Відтак, суд не вважає позовні вимоги позивача у цій справі №640/9523/21 такими, що повторюють позовні вимоги у справі № 640/10622/20, оскільки обставини та підстави, з яких позивач звернувся до суду у кожному разі є різними. Зокрема, у даній справі позивач порушив питання протиправного обмеження відповідачем пенсії максимальним розміром після набрання законної сили рішенням суду від 27.10.2020 року у справі №640/10622/20, відповідного звернення до відповідача з питання перерахунку пенсії та отримання у зв`язку з цим відповіді щодо здійснення перерахунку, проте цього разу з обмеженням максимальним розміром.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним», зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому.

Окрім того, відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист та передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у своєму Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники вважають, начебто, певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.12.2015 року у справі №21-5361а15.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає, що позивач має статус інваліда 2 (другої) групи), у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи такі обставини, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат у даній справі.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром при здійсненні перерахунку пенсійних виплат, починаючи з 01 січня 2020 року, на підставі довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088, (з розрахунку 90%).

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві з 01 січня 2020 року здійснювати нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження граничним розміром (з розрахунку 90% від грошового забезпечення, відповідно до довідки Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088) з виплатою різниці з урахуванням раніше проведених виплат.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда