Справа № 200/1664/21-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 р. Справа№200/1664/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бєломєстнов О.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

15.02.2021 року позивачі - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) звернулися до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бульв. Машинобудівників, 16), у якій просять:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 6704-СГ від 14 грудня 2020 року про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельних ділянок, розташованих на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, загальний розмір земельних ділянок 4,0000 га, кадастрові номери: :02:001:2244 та :02:001:2246, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області прийняти рішення та видати наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, загальний розмір земельних ділянок 4,0000 га, кадастрові номери: :02:001:2244 та :02:001:2246.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 25.06.2019 року вони звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,00 га пасовищ з земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства. Наказами відповідача від 03.07.2019 року № 3048-СГ, № 3049-СГ позивачам надані дозволи на розроблення проекту землеустрою. На підставі зазначених наказів розроблений проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність вказаної земельної ділянки.

В грудні 2020 року позивачами отримана копія наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 6704-СГ від 14.12.2020 року, згідно якого останнім відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельних ділянок з наступних підстав: в поданому на розгляд проекті перелік обмежень у використанні земельної ділянки привести у відповідність згідно додатку 6 (зі змінами від 12.02.2020 року № 134) до Порядку ведення Державного земельного кадастру. Затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051; відповідно до частини другої статті 15 Закону України Про Державний земельний кадастр відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 Закону України Про Державний земельний кадастр, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищезазначене, під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки, право власності або користування на яку не зареєстроване до 01.01.2013 року, відомості про форму власності на таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру не вносяться.

Вважають, що спірний наказ відповідача є протиправним та таким, що порушує їх права, оскільки жодних інших правових підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів і прийнятих відповідно до нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту. Наведене стало підставою їх звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачам строк - 5 днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду доказів сплати позивачем - ОСОБА_2 окремим платіжним документом судового збору у розмірі 908,00 грн., про що надати оригінал квитанції до суду.

02.03.2021 року через відділ документообігу та діловодства суду позивачі надали документ на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а саме квитанцію про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.03.2021 року зобов`язано відповідача в надати суду копію наказу № 6704-СГ від 14.12.2020 року та усіх документів, на підставі яких він прийнятий.

02.04.2021 року відповідач засобами електронного зв`язку надав відзив на позов, в якому зазначив, що клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (кадастрові номери: :02:001:2246, :02:001:2244) сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, у власність для особистого селянського господарства на Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, площею по 2,0000 га кожна надійшли до Головного управління 13.08.2020 року та зареєстровані №№ А-5242/0/36-20, А-5243/0/36-20. За результатами їх розгляду Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області відповідно до статей 151, 118, 121, 122, 186 Земельного кодексу України відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність вищевказаних земельних ділянок (наказ від 14.12.2020 року № 6704-СГ). Поданий позивачами до Головного управління на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок не відповідає нормам чинного законодавства, тому не може бути затверджений Головним управлінням. Так, в поданому позивачами на розгляд проекті землеустрою перелік обмежень у використанні земельної ділянки не відповідає додатку 6 (зі змінами від 12.02.2020 року № 134) до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051.

Крім того, частиною другою статті 15 Закону України Про Державний земельний кадастр встановлено, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 Закону України Про Державний земельний кадастр, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Всупереч вимогам вищевказаних статей, під час здійснення державної реєстрації земельних ділянок щодо надання у власність яких звернулися позивачі, до Державного земельного кадастру внесені відомості про форму власності на ці земельні ділянки.

У зв`язку з наведеним просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 27.04.2021 року продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 23 червня 2021 року о 13 год. 30 хв.

З 30.04.2021 року по 17.05.2021 року та з 28.05.2021 по 01.06.2021 включно суддя Бєломєстнов О.Ю. перебував у відпустці за графіком. З 07.06.2021 року по 10.06.2021 року включно суддя Бєломєстнов О.Ю. перебував на лікарняному. З урахуванням цього справу розглянуто у розумний строк.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Частиною 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що сторони були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, їх позиція стосовно предмета спору зрозуміла, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд розглянув справу у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані сторонами документи, суд встановив наступне.

Позивачі - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 25.06.2019 року звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із клопотаннями, згідно яких просили надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,00 га пасовищ з земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.

Наказом від 09.07.2019 року № 3049-СГ Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області надало дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою.

Наказом від 09.07.2019 року № 3048-СГ Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області надало дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою.

19.07.2019 року позивачі звернулися до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 із заявою, в якій просили розробити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів.

Висновком експерта державної експертизи ОСОБА_4 про розгляд проеку землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 29.08.2019 року № 9491, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів, - погоджено.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 14.12.2020 року № 6704-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, загальний розмір земельних ділянок 4,0000 га, кадастрові номери: :02:001:2244 та :02:001:2246, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні земельних ділянок у власність з таких підстав: в поданому на розгляд проекті перелік обмежень у використанні земельної ділянки привести у відповідність згідно додатку 6 (зі змінами від 12.02.2020 року № 134) до Порядку ведення Державного земельного кадастру. Затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051; відповідно до частини другої статті 15 Закону України Про Державний земельний кадастр відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 Закону України Про Державний земельний кадастр, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищезазначене, під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки, право власності або користування на яку не зареєстроване до 01.01.2013 року, відомості про форму власності на таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру не вносяться.

Позивачі оскаржують вищевказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області як такий, що суперечать нормам чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - Земельний Кодекс України).

Частиною першою статті 3 Земельного Кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Положеннями частини третьої статті 22 Земельного Кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Частинами першою другою статті 116 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного Кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з абзацами 1-3 частини сьомої цієї статті Земельного Кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною дев`ятою статті 118 Земельного Кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною десятою цієї статті встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

При цьому, за змістом частини четвертої статті 122 Земельного Кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб.

Центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру як передбачено Положенням, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15.

У свою чергу, відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» №858-IV, документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно зі статтею 30 цього Закону, погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною першою статті 186-1 Земельного Кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною третьою цієї статті Земельного Кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

Частиною шостою статті 186-1 Земельного Кодексу України встановлено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Системний аналіз положень дає змогу дійти висновку, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного Кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №316/979/18, від 27.01.2021 у справі №560/1334/19, від 01.02.2021 у справі №560/1282/19.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного Кодексу України норми статті 118 Земельного Кодексу України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Як встановлено судом, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів.

29.08.2019 року експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області Торбенко О.О. складено висновок № 9491 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у пункті 10 якого зазначено, що вказаний проект землеустрою погоджується. У пункті 8 цього висновку вказано, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. У пункті 9 висновку зазначено, що зауваження відсутні.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, кадастрові номери: :02:001:2244 та :02:001:2246, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів був погоджений територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та за результатом аналізу документації із землеустрою на відповідність її положень вимогам земельного законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам, документації із землеустрою зроблено висновки про те, що цей проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам, за підсумковою оцінкою проект землеустрою погоджено.

У зв`язку з наведеним суд не може прийняти до уваги посилання відповідача як на підставу відмови у затвердженні документації із землеустрою необхідність в поданому на розгляд проекті перелік обмежень у використанні земельної ділянки привести у відповідність згідно додатку 6 (зі змінами від 12.02.2020 року № 134) до Порядку ведення Державного земельного кадастру. Затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051.

Стосовно другої підстави відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Другою підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою у оскаржуваному наказі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельних ділянок" зазначено, що відповідно до частини другої статті 15, частини другої статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр» під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки, право власності або користування на яку не зареєстроване до 01.01.2013 року, відомості про форму власності на таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру не вносяться.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України «Про Державний земельний кадастр» (Закон №3613-VI).

За визначеннями, наведеними у частини першій статті 1 Закону №3613-VI державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Зокрема, як визначено частиною першою статті 15 Закону №3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Згідно частини другої цієї ж статті відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, згідно статті 30 Закону №3613-VI Державний земельний кадастр та Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за допомогою програмних засобів ведення інформаційних систем забезпечують у режимі реального часу отримання:

органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані речові права на земельні ділянки, їх обтяження, а також про ціну (вартість) земельних ділянок, речових прав на них чи розмір плати за користування земельною ділянкою;

державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно відомостей з Державного земельного кадастру про речові права на земельні ділянки, зареєстровані до 2013 року, а також відомостей з Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Інформація Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримана центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, може зберігатися та використовуватися для забезпечення виконання покладених на нього повноважень, у тому числі для ведення обліку земель.

Взаємодія інформаційних систем Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснюється в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, спільно з Міністерством юстиції України.

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону №3613-VI Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

З наведеного слідує, що відповідач за допомогою програмних засобів ведення інформаційних систем у режимі реального часу має доступ до Державного реєстру прав до всіх відомостей щодо зареєстрованих прав, які можна отримати по суб`єкту права та по об`єкту права, відомості про зареєстровані права на земельну ділянку надходять в порядку взаємодії між реєстрами, тому у відповідача, не було підстав для відмови позивачам в затвердженні проекту землеустрою.

Таким чином, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 14 грудня 2020 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Донецькій області прийняти рішення та видати наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність позивачам, суд зазначає наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На переконання суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення, кожне з яких буде правомірним.

Відповідно достатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зорустатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13, від 18 жовтня 2018 року № 818/1976/17.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За унормуванням п. 4 частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 частини другої статі 245 КАС України.

За приписами частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачами у відповідності до вимог статті 118 Земельного кодексу України повністю виконано всі вимоги діючого законодавства щодо отримання безоплатно земельну ділянку у власність, питання про надання позивачам земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства вирішується відповідачем тривалий час, суд погоджується з доводами позивачів, що належним засобом захисту їх прав є зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, загальний розмір земельних ділянок 4,0000 га, кадастрові номери: :02:001:2244 та :02:001:2246, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформульованій у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №591/5935/17.

Порушення прав позивачів допускається самим відповідачем, тому вирішити спірне питання в інший спосіб, ніж як зобов`язати ГУ Держгеокадастр у Донецькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок немає можливості.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачами доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачами при поданні до суду адміністративного позову було сплачено кожним судовий збір у розмірі 908,00 грн., суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачів понесені ними витрати зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 5-10, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 14 грудня 2020 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бульв. Машинобудівників, 16) прийняти рішення та видати наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, загальний розмір земельних ділянок 4,0000 га, кадастрові номери: :02:001:2244 та :02:001:2246.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бульв. Машинобудівників, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, бульв. Машинобудівників, 16) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 липня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Бєломєстнов О.Ю.