Справа № 300/1214/19
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2021 р. справа № 300/1214/19
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - Гундяка В.Д.,
секретар судового засідання Пиріг Х.І.,
за участю: представника позивача Тюріна В.В.,
представника відповідача Усачової А.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування майнової шкоди,-
05.06.2019 Акціонерне товариство «Івано-Франківськгаз» (надалі позивач, АТ «Івано-Франківськгаз») звернулося до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (надалі відповідач, НКРЕКП) про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування майнової шкоди у розмірі 622 015 500 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
У строк, встановлений судом, позивач усунув вказані недоліки, тому ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
28.08.2021 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від 23.08.2019 за №1136/15-19, в яких представник відповідача вказав, що перегляд тарифу за заявою є правом, а не обов`язком НКРЕКП, тобто відноситься до внутрішньої компетенції державного органу. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.
15.07.2019 представником відповідача подано заяву про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.09.2019 в задоволенні даної заяви відмовив.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 заяву Акціонерного товариства "Івано-Франківськгаз" про збільшення позовних вимог прийнято, а саме вимогу про стягнення майнової шкоди збільшено до розміру 958 846 400 грн.
Ухвалою суду від 10.09.2019 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні з ініціативи суду на вирішення поставлено питання про призначення комплексної економічно-бухгалтерської експертизи у відповідності до ч.ч.3, 5 ст.102 КАС України. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 призначено судову комплексну економічно-бухгалтерську експертизу по даній адміністративній справі, а провадження у справі було зупинено до одержання результатів комплексної економічно-бухгалтерської експертизи ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року.
17.12.2019 на адресу суду надійшло клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових документів. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 витребувано у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг додаткові докази.
08.09.2020 від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі для можливості примирення сторін. 22.09.2020 аналогічне клопотання подано відповідачем. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 надано сторонам 30 денний термін для примирення та зупинено провадження по справі до закінчення наданого судом строку для примирення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 для надання сторонам часу для примирення строк зупинення провадження продовжено.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 поновлено провадження в даній адміністративній справі у зв`язку із закінчення наданого судом строку для примирення сторін.
Під час проведення підготовчих засідань та в ході судового розгляду представник відповідача на спростування доводів позивача щодо заявлених позовних вимог, подав в суд додаткові письмові пояснення від 27.01.2020, 11.05.2021, 08.06.2021 року.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Суду пояснила, що зазначені заяви були розглянуті НКРЕКП у відповідності до вимог чинного законодавства України, тому жодних порушень у діях відповідача немає. Звернула увагу суду, що у відповідності до правової позиції Верховного суду зазначеної в постанові від 17.12.2019 у справі №826/6713/18, подання нової заяви виключає необхідність розгляду попередньо поданих заяв з цього самого питання. Вказала, що встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу, є дискреційними повноваженнями НКРЕКП. Додатково зазначила, що недоотримана виручка збитками бути не може. Суду пояснила, що на момент звернення позивача до НКРЕКП із вказаними заявами зміни до тарифу на послуги розподілу природного газу на яких наполягав позивач, не були економічно обгрунтовані. Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши вступні слова представників позивача і відповідача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.
Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Івано-Франківськгаз» зареєстроване як юридична особа 12.11.1999, здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.03.2015 за №815 (29.06.2017 переоформлена на безстрокову).
Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до НКРЕКП з питанням компенсації витрат, які виникли внаслідок неврахування НКРЕКП в тарифах 2014 - 2018 років необхідних обсягів природного газу для потреб виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат та різниці в цінах на ВТВ і недоотримання тарифної виручки.
В судовому засіданні встановлено, що 22.03.2019 було проведено робочу нараду з представниками АТ «Івано-Франківськгаз» та надано зауваження до поданих документів. Розгляд заяви було зупинено відповідно до п. 8.12 Тимчасової методики, для додаткового вивчення і доопрацювання питань, що виникли при опрацюванні структури тарифу позивача.
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача з розгляду вищевказаних заяв щодо перегляду та встановлення економічно обгрунтованого тарифу для АТ «Івано-Франківськгаз» протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії, конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про ціни та ціноутворення» від 21.06.2012 №5007-VI (надалі Закон №5007-VI) державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.
Згідно ст. 8 Закону України «Про природні монополії» від 20.04.2000 №1682-III, предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій згідно з цим Законом є: ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.
Відповідно, ціни на надавані позивачем послуги з розподілу природного газу є державними регульованими, і на процедуру їх встановлення поширюються вимоги законодавства щодо державних регульованих цін.
Так, згідно ч.2 ст.12 Закону № 5007-VI, державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).
Частиною 6 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329-VIII передбачено, що ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання природного газу) повинні бути:
1) недискримінаційними;
3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.
Встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень НКРЕКП відповідно до пункту 7 частини третьої статті 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 № 2467-VІ, який діяв до 01.10.2015, частини третьої та частини шостої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 № 329- VIII, який діє з 01.10.2015 року.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-VIII (надалі Закон №1540-VIII) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.
Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Згідно ст.3 Закону №1540-VIII, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, в тому числі, формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.
Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.
Так відповідно до пункту 6 розділу VIIІ Методики №236 для встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу суб`єкт господарювання подає до НКРЕКП не пізніше ніж за 60 календарних днів до початку планованого періоду заяву про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу (надалі - заява) за формою, наведеною в додатку 1 до цієї Методики, до якої додаються:
1) пояснювальна записка до розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, підготовлена відповідно до Примірного переліку питань (додаток 2 до цієї Методики);
2) динаміка розвитку основних техніко-виробничих показників суб`єкта господарювання (додаток 3 до цієї Методики);
3) динаміка звітних даних та плановані розрахункові дані про ліцензовану діяльність суб`єкта господарювання з розподілу природного газу та розрахунок тарифу на планований період (додатки 4 та 5 до цієї Методики);
4) динаміка річної замовленої потужності розподілу природного газу з відповідними обґрунтуваннями (додаток 6 до цієї Методики);
5) розрахунок витрат, пов`язаних із використанням природного газу на нормативні та виробничо-технологічні втрати/витрати природного газу;
6) розрахунок матеріальних витрат та динаміка цих витрат за попередній період, базовий період та очікувані зміни у планованому періоді з відповідними обґрунтуваннями;
7) розрахунок витрат на оплату праці, відрахувань на соціальні заходи та інформація щодо показників витрат на оплату праці за попередній, базовий та на планований періоди з відповідними обґрунтуваннями (додаток 7 до цієї Методики);
8) розрахунок амортизаційних відрахувань на планований період та динаміка цих витрат за попередній, базовий та на планований періоди з відповідними обґрунтуваннями з урахуванням строків амортизації (додаток 8 до цієї Методики);
9) розрахунок інших витрат на планований період та динаміка цих витрат за попередній, базовий та на планований періоди з відповідними обґрунтуваннями;
10) розрахунок прибутку з урахуванням суми прибутку на виробничі інвестиції на планований період та динаміка відповідних показників за попередній, базовий та на планований періоди з відповідними обґрунтуваннями;
11) план розвитку газорозподільної системи на наступні 10 років, оформлений з дотриманням вимог розділу IV Кодексу, та розрахунок джерел фінансування на перший рік плану розвитку (інвестиційної програми);
12) копії фінансової звітності (за попередній період): балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал та примітки до фінансової звітності;
13) копії декларації з податку на прибуток підприємства з додатками (за попередній період) з виділенням інформації, пов`язаної з розподілом природного газу, з рядка 1.2.1 додатка АМ Податкової декларації з податку на прибуток підприємства;
14) протокол відкритого обговорення (відкритого слухання) на місцях, проведеного відповідно до вимог Порядку проведення відкритого обговорення проектів рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 червня 2017 року № 866.
Заява та документи, що додаються до неї, визначені пунктом 6 цього розділу, оформлюються суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу природного газу, за формами, наведеними в додатках 1 9 до цієї Методики, та подаються до НКРЕКП у паперовій (два примірники) та електронній формах (пункт 7 розділу VIIІ Методики №236).
Відповідно до п.12 розділу VIIІ Методики №236 заява та документи, що до неї додаються, перевіряються НКРЕКП щодо їх відповідності вимогам цієї Процедури.
У разі надання неповного пакета документів, визначеного пунктом 6 цього розділу, заява не розглядається, про що НКРЕКП повідомляє заявника у письмовій формі протягом 10 робочих днів з дня надходження таких документів до НКРЕКП та повертає їх заявнику.
У разі відповідності заяви та доданих до неї документів, визначених пунктом 6 цього розділу, НКРЕКП розглядає їх протягом 30 робочих днів з дня надходження до НКРЕКП.
У разі потреби НКРЕКП може звернутися до суб`єкта господарювання, що провадить або має намір провадити господарську діяльність з розподілу природного газу, щодо надання додаткових пояснень та обґрунтувань, які подаються суб`єктом господарювання до НКРЕКП у визначений нею строк, підписані керівником суб`єкта господарювання.
Розгляд заяви призупиняється на строк, необхідний для доопрацювання структури тарифу на послуги розподілу природного газу або інвестиційної програми, якщо при розгляді виникають питання, що потребують додаткового вивчення і доопрацювання, про що НКРЕКП письмово повідомляє суб`єкта господарювання.
Під час розгляду поданих документів та/або додаткових пояснень та обґрунтувань НКРЕКП може проводити робочі зустрічі з уповноваженими представниками суб`єкта господарювання.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що подання заяви від 28.03.2019, в якій фактично ставиться питання про перегляд тарифу на послуги розподілу природного газу, виключає необхідність розгляду попередньо поданих заяв з цього самого питання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року по справі №826/6713/18.
Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не вживав передбачених законодавством заходів щодо розгляду заяв АТ «Івано-Франківськгаз». Суд враховує те, що зазначені заяви не були розглянуті по суті з прийняттям відповідного рішення про затвердження (перегляд) тарифу або відмову у встановленні (перегляді) тарифу, оскільки їх розгляд був призупинений. При цьому, зупинення розгляду заяви у зв`язку з причин наявності недоліків останньої протиправною бездіяльністю вважатись не може, оскільки таке право відповідача передбачено чинним законодавством України.
Одночасно суд звертає увагу позивача, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином на переконання суду, вирішення питання встановлення економічно обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу трубопроводами, є дискреційними повноваженнями НКРЕКП.
Одночасно суд приймає до уваги те, що позивач звернувся до НКРЕКП із заявою від 19.08.2019 за №760005.2-Сл-7139-0819 щодо встановлення (перегляду) тарифу на послуги розподілу природного газу. За результатами розгляду даної заяви відповідач прийняв постанову від 24.12.2019 за №3023 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Івано-Франківськгаз». Даною постановою установлено Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз»: 1) на період з 01.01.2020 до 30.0.2020 тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,00 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ); 2) з 01.07.2020 тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,25 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ), а також затверджено структуру тарифів (річної планованої тарифної виручки) на послуги розподілу природного газу. Крім цього, визнано такою, що втратила чинність постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.03.2017 за №358 "Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ПАТ "Івано-Франківськгаз".
Позовна вимога щодо стягнення з НКРЕКП на користь Акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз» завданої майнової не може бути задоволена з огляду на нижчевикладене.
Так відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
З аналізу вищенаведених норм слідує, що «компенсація вартості виробничо-технологічних витрат» не є збитками, які можуть бути відшкодовані в порядку статей 1166, 1173 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 розділу IV Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 25.02.2016 за №236, при розрахунку тарифу до складу планованої тарифної виручки включається планований прибуток, який визначається з урахуванням необхідності фінансування компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу і щодо яких Податковим кодексом України прямо не встановлено обмежень в частині коригування фінансового результату до оподаткування на різниці, визначені відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.
Отже, законодавством врегульований порядок компенсації витрат ліцензіатів саме шляхом включення їх до складу витрат структури тарифу.
Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень (вчинення дії) та неупереджено.
За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Згідно з ст.139 КАС України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.
На підставі статей 19, 129-1 Конституції України, ст.12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», ст. 8 Закону України «Про природні монополії», ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу», ст.ст. 1, 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
в задоволенні позову відмовити.
Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство «Івано-Франківськгаз», , вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76010;

відповідач: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, , вул. Смоленська, 19, м. Київ, 03057.

Рішення суду складене в повному обсязі 19.07.2021 року.

Суддя Гундяк В.Д.