Справа № 695/1275/20
Суддя: Степченко М. Ю.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1275/20

номер провадження 2-а/695/3/21

12 липня 2021 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Розпутньої І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві в особі інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Гайдабука Андрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві в особі інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Гайдабука Андрія Сергійовича (далі - відповідач-1), в якому просить визнати неправомірними дії інспектора патрульної поліції щодо складання постанови та притягнення його до відповідальності; визнати незаконною та скасувати постанову інспектора патрульної поліції № 2531139 від 20.05.2020 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 20.05.2020 інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції 4 батальйону 2 роти - лейтенантом Гайдабукою А.С. винесено постанову про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 425 грн. Позивач вказує, що 20.05.2020 о 18 год 19 хв., керуючи автомобілем TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 , він виїжджав з придорожнього місця зупинки автомобілів по вул. Гната Хоткевича, 5, де перед світлофором є розгалуження з двох на три смуги, змінив рядність на крайній лівий ряд, після чого патрульний автомобіль, який рухався попереду позивача, зупинився та увімкнув проблискові маячки. Інспектор Гайдабука А.С. , підійшовши до автомобіля позивача, не представився, посвідчення не пред`явив, у грубій формі витребував у ОСОБА_3 водійське посвідчення і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на що позивач передав у руки інспектора документи. Пізніше до автомобіля позивача підійшов ще один інспектор патрульної поліції. На прохання позивача пред`явити свої посвідчення та представитись, інспектори патрульної поліції відмовились вчиняти такі дії. На питання позивача, в чому полягає причина зупинки інспектор Гайдабука А.С. відповів, що ОСОБА_3 порушив правила дорожнього руху, а саме, у дзеркалі заднього виду інспектор бачив, як автомобіль TOYOTA RAV 4 при перелаштуванні в крайню ліву смугу перетнув смугу, призначену для руху зустрічних транспортних засобів. На вимогу позивача ознайомити його з матеріалами справи згідно з ст. 268 КУпАП, інспектор патрульної поліції зазначив, що ОСОБА_3 має десять днів на оскарження рішення та відмовився ознайомлювати останнього з матеріалами справи.

Позивач вказує, що у постанові, винесеній інспектором Гайдабукою А.С. , відсутні будь-які докази на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху. Оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, довідка про неможливість провести фото- чи відеофіксацію правопорушення у зв`язку з несправністю технічного засобу не складена, тому відсутні правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а оскаржувана постанова не може вважатись законною та такою, що винесена відповідачем на підставі та в межах наданих йому повноважень.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2020 провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

21.07.2020 на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач-1 зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що позивачем було допущено порушення п. 11.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.12.2020 залучено до участі у справі співвідповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач-2).

09.02.2021 на адресу суду надійшов відзив від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, зміст якого аналогічний змісту відзиву відповідача-1.

Позивач у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Представник відповідача-1 - Управління патрульної поліції в м. Києві в особі інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Гайдабука Андрія Сергійовича у судове засідання не з`явився, про дату, місце і час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача-2 - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у судове засідання не прибув, про дату, місце і час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, зазначає наступне.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2561139 від 20.05.2020, ОСОБА_1 , 20.05.2020 о 18 год. 19 хв. в м. Києві по вул. Гната Хоткевича, 2б, керуючи транспортним засобом TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив рух по смузі, призначеній для руху зустрічного транспорту, чим порушив п. 11.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП. Внаслідок чого позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Так, Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як було зазначено вище, відповідно до оскаржуваної постанови, позивач порушив вимогу п.11.4 ПДР України, який передбачає, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Оскільки предметом оскарження у даній справі є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У рішеннях, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення ст. 6 Конвенції, зазначено таке: Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., ReportsofJudgment sand Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Niderost Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Суд має пересвідчитися, чи провадження вцілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідачами не надано до суду доказів на підтвердження обґрунтованості притягнення до адміністративної відповідальності позивача, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач дійсно порушив Правила дорожнього руху, а саме п. 11.4.

Зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що до неї долучені будь-які докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також те, що її було складено у присутності свідків.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Таким чином суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем не були дотримані, оскільки матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перелік доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи є вичерпним.

Згідно зі статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 КАС України закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачами не було надано до суду доказів в підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2561139 від 20.05.2020 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425,00 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії поліцейського щодо складання оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.

Положення ч. 3 ст. 286 КАС визначають лише конкретні види рішень, які за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності уповноважені виносити місцеві загальні суди як адміністративні, а саме:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак позовна вимога щодо визнання неправомірними дій інспектора патрульної поліції задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене вище, суд висновує про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 9, 178, 245, 247, 251, 256, 280, 288, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 71, 86, 160, 161, 162 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві в особі інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Гайдабука Андрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування постанови - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2561139, винесену інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Гайдабукою Андрієм Сергійовичем, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого адміністративного апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя М.Ю. Степченко