Справа № 640/7992/19
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 640/7992/19

адміністративне провадження № К/9901/2779/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, яке є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року (головуючий суддя Вєкуа Н.Г.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року (головуючий суддя Чаку Є.В., судді Файдюк В.В., Мєзєнцев Є.І.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія Ясинуватський машинобудівний завод» до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, яке є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія Ясинуватський машинобудівний завод» (далі - ТОВ «ТПК Ясинуватський машинобудівний завод») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (далі - ГУ ДПС у м. Києві), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22 квітня 2019 року: №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на 29 648 005 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 23 718 404 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5 929 601 грн); №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на 24 472 484 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 19 577 987 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4 894 497 грн); №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб на 200138,25 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням - 116779,32 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 83 358,93 грн); №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору на 137676,25 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням - 7 980 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5696,25 грн).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 22 квітня 2019 року. Стягнуто на користь ТОВ «ТПК Ясинуватський машинобудівний завод» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 210 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДФС у м. Києві звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

ТОВ «ТПК Ясинуватський машинобудівний завод» скористалося своїм правом та надіслало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Головне управління ДФС у м. Києві до Верховного Суду надіслало клопотання, в якому просило суд допустити заміну відповідача у цій справі з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у зв`язку з реорганізацією податкового органу та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», Наказу Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», згідно зі статтею 52 КАС України, вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та допустити заміну відповідача у цій справі з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС.

Головне управління ДФС у м. Києві не просило розглядати справу за їх участю.

У судове засідання сторони не з`явилися хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Таким чином, у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У касаційній скарзі контролюючий орган наводить обґрунтування неправомірності прийняття судами попередніх інстанцій рішень про задоволення позовних вимог лише в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення від 22 квітня 2019 року: №2 та №2. Що ж стосується позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення від 22 квітня 2019 року: №, №, то відповідачем у скарзі не наведено жодних обґрунтувань правомірності їх прийняття, а також не зазначено жодних доводів та підстав, які б слугували підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій. За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції переглядає рішення cудів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення від 22 квітня 2019 року: №2 та №2.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві з 19 лютого 2019 року по 11 березня 2019 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТПК Ясинуватський машинобудівний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 25 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року, валютного за період з 25 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 25 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року, за результатами якої 18 березня 2019 року складено Акт №191/26-15-14-02-01-14/39564741 (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків Акта перевірки, встановлено порушення позивачем вимог пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, статті 4 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), в результаті чого, встановлено заниження податку на прибуток на суму 23 718 404 грн, у тому числі за 2016 рік на суму 212224265 грн та за 9 місяців 2017 року на суму 2494139 грн;

пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.8, 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті на суму 22 047 105 грн;

підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 164.5 статті 164, пункту 171.2 «а» статті 171 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 116779, 32 грн;

підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 7 980 грн.

На підставі Акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві 22 квітня 2019 року, прийнято податкові повідомлення-рішення:

№2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на 29 648 005 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 23 718 404 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5 929 601 грн);

№2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на 24 472 484 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 19 577 987 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4 894 497 грн);

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб на 200138,25 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням - 116779,32 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 83 358,93 грн);

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору на 137676,25 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням - 7 980 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5696,25 грн).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, прийнятими ГУ ДФС у м. Києві 22 квітня 2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та про їх скасування.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладені між позивачем та ТОВ «Мінералтех», ТОВ «Югтехноплюс», ТОВ «Лігаторг», ТОВ «Дискпротех», ТОВ «Компанія-Камєлот», ТОВ «Алардгруп», ТОВ «Начснаб», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «ППР Ампрокс», ТОВ «Альтер Бізнес Груп», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Гесада Компані», ТОВ «Дан Компані», ТОВ «Смайл Систем», ТОВ «Фудсейл», ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Джаст Груп», ТОВ «Реденс» правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентами враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Зазначена позиція підтримана Шостим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 198.1 - 198.3 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Так, згідно із пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Згідно із пунктом 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті першої Закону № 996-XIV, бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Частиною першою статті 8 Закону № 996-XIV передбачено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Згідно із частинами першою, другою статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених вище норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене узгоджується зі змістом частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у періоді, який перевірявся були здійснені господарські операції між позивачем та його контрагентами, а саме: ТОВ «Мінералтех», ТОВ «Югтехноплюс», ТОВ «Лігаторг», ТОВ «Дискпротех», ТОВ «Компанія-Камєлот», ТОВ «Алардгруп», ТОВ «Начснаб», ТОВ «Райнер Груп», ТОВ «ППР Ампрокс», ТОВ «Альтер Бізнес Груп», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Гесада Компані», ТОВ «Дан Компані», ТОВ «Смайл Систем», ТОВ «Фудсейл», ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Джаст Груп», ТОВ «Реденс».

Зокрема, між ТОВ «ТПК Ясинуватський машинобудівний завод» та контрагентами ТОВ «Югтехноплюс», ТОВ «Райнер Груп» та ТОВ «Альтер Бізнес Груп» було укладено типові договори щодо купівлі-продажу товарів.

Згідно умов вказаних договорів продавець зобов`язувався передати у власність покупцю (ТОВ «ТПК Ясинуватський машинобудівний завод») запасні частини, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар згідно видаткових накладних в строк і в розмірі, передбачених договорами.

Також, між позивачем та контрагентами ТОВ «Мінералтех», ТОВ «Лігаторг», ТОВ «Дискпротех», ТОВ «Алардгруп», ТОВ «Начснаб», ТОВ «Промстаценерго» та ТОВ «ППР Ампрокс» було укладено типові договори поставки.

За умовами вказаних договорів постачальник зобов`язувався у порядку та в строки, встановлені цими договорами, передати у власність покупця (позивача) запасні частини та комплектуючі ГШО, асортимент, кількість, ціна та строки поставки вказуються у видаткових накладних та/або в рахунках на оплату, що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах визначених договором.

Постачання запасних частин та комплектуючих на користь ТОВ «ТПК Ясинуватський машинобудівний завод» також здійснювалась контрагентами в особі: ТОВ «Компанія-Камєлот», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Гесада Компані», ТОВ «Дан Компані», ТОВ «Смайл Систем», ТОВ «Фудсейл», ТОВ «Джаст Груп», ТОВ «Реденс».

На підтвердження фактичного виконання вказаних договорів позивачем надано до суду: договори, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні документи, договори з покупцями, специфікації, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні.

Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи, судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраним судами на підставі статті 9 вказаного Кодексу та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту. Зокрема, судами попередніх інстанцій досліджено первинні документи, які згідно із пунктом 44.1 статті 44 ПК України, є підставою для податкового обліку.

Вказані документи, містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.

Посилання податкового органу як на підставу для відмови у задоволенні позову, на аналіз податкової інформації отриманої відносно контрагентів позивача, зокрема, на відсутність у останніх умов необхідних для здійснення такого роду господарської діяльності, відсутність достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів (складів) необхідних для здійснення спірних господарських операцій з поставки вищевказаного товару, обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 КАС України, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Таким чином, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 3, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, яке є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх