Справа № 826/3136/15
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3136/15 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління МВС України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України в м. Києві, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київська міська організація Профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ № 48о/с від 16.01.2015 р. «Про особовому складу» в частині звільнення його з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682-VІ та підпункту «а» пункту 62, пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29.07.1991 р.;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління МВС України в м. Києві № 59о/с від 30.01.2015 р. «Щодо особового складу» в частині звільнення його з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682-VІ та підпункту «а» пункту 62, пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29.07.1991 р.;

- поновити його на посаді інспектора відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Голосіївського району, підпорядкованого Головному управлінню МВС України в м. Києві;

- стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м. Києві грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 30.01.2015 по день фактичного розгляду справи судом.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що складення ним протоколу відносно особи звільненої від адміністративної відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» та Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» стало підставою для реєстрації кримінального провадження, а отже не може бути підставою для звільнення, оскільки він не може бути притягнутий до відповідальності двічі за одне правопорушення.

ОСОБА_1 стверджував, що Міністерство внутрішніх справ України не наділено повноваженнями щодо його звільнення, оскільки його посада не віднесена до переліку посад керівного складу Міністерства внутрішніх справ України, на які працівники призначаються і з яких звільняються наказами Міністра внутрішніх справ України.

Позивач наголошував на тому, що відповідачами не була проведена перевірка стосовно достовірності відомостей щодо застосування відносно нього заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

Насамкінець, позивач звертав увагу на те, що при звільненні не була отримана згода Київської міської організації Профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Головне управління МВС України в м. Києві, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати згадане рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Так, названий відповідач наголошує на тому, що судом не враховано той факт, що МВС України проведено перевірку законності дій працівників Державної автомобільної інспекції МВС України під час складання адміністративних матеріалів у період з 25.11.2013 р. по 20.02.2014 р.

Головне управління МВС України в м. Києві звертає увагу на те, що Закон України «Про очищення влади» є спеціальним законом щодо спірних правовідносин.

Скаржник також зазначає, що органи Державної автомобільної інспекції ліквідовано, а її функції перейшли до патрульної поліції.

Апелянт стверджує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягав стягненню з Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м. Києві, де позивач і проходив службу.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що з 1996 р. ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом № 747о/с від 14.08.2014 р. позивача призначено на посаду інспектора відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Голосіївського району, підпорядкованого Головному управлінню МВС України в м. Києві.

16 січня 2015 р. Міністром Внутрішніх справ України видано наказ № 48о/с «По особовому складу».

Цим наказом, капітана міліції ОСОБА_1 , інспектора відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Голосіївського району, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, відповідно до пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» та згідно з пунктами 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі названого наказу Головним управлінням МВС України в м. Києві видано наказ № 59о/с від 30.01.2015 р., яким ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановленням на військовий облік) 30 січня 2015 р. відповідно до пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» та підпункту «а» пункту 62, пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

16.10.2014 р. набув чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 р. № 1682-VII (надалі за текстом - «Закон № 1682-VII»).

Частина 1 статті 1 цього Закону визначає, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 1 Закону № 1682-VII установлено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону № 1682-VII протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно пункту 10 частини 1 статті 2 Закону № 1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

За змістом пункту 10 частини 2 статті 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до працівників правоохоронного органу, які складали та/або своєю дією сприяли складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року № 737-VII, Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21 лютого 2014 року № 743-VII та які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1682-VII особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Частина 1 статті 5 Закону № 1682-VII визначає, що органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України.

За приписами пункту 1 частини 5 Закону № 1682-VII перевірці підлягає достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону.

Відповідно до частини 14 статті 5 Закону № 1682-VII керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Пунктом 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1682-VII встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», у порядку та строки, визначені цим Законом.

Таким чином, Закон № 1682-VII передбачає процедуру звільнення без проведення перевірки тільки за частиною 1 статті 3 цього Закону.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про незаконність звільнення позивача на підставі пункту 10 частини 2 статті 3 Закону № 1682-VII з огляду на те, що відповідачами не було дотримано процедуру звільнення з органів внутрішніх справ, а саме не було проведено перевірку.

Не можна залишити поза увагою і той факт, що ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ як на підставі пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади», так і відповідно до підпункту «а» пункту 62, пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Статтею 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 р. № 565-XII, що був чинним у період виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 р., особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Відповідно до підпункту «а» пункт 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби.

Таким чином, в оспорюваних наказах зазначено дві самостійні підстави для звільнення.

У постанові від 24.01.2018 р. у справі 820/1573/15 Верховний Суд зазначив, що в залежності від підстави звільнення, для особи настають різні юридичні наслідки, оскільки при застосуванні Закону № 1682-VII до особи застосовуються інші обмеження та відповідно наслідки, чим при звільненні за вчинення діяння, що дискредитує звання рядового і начальницького складу (п. 66 Положення). Законодавство не передбачає одночасне застосування до особи наслідків звільнення за різними підставами. В даному випадку право звільняти та, відповідно визначати підстави такого звільнення, належить відповідному державному органу (в даному випадку органу внутрішніх справ). Відповідно, суд не може виключити одну чи іншу підставу звільнення, з наказу, оскільки це буде втручанням в повноваження іншого державного органу.

Враховуючи наведене, судова колегія не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Той факт, що органи Державної автомобільної інспекції ліквідовано не може бути перешкодою для поновлення порушеного права позивача.

З огляду на зазначену обставину, окружний адміністративний суд обгрунтовано стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з Головного управління МВС України в м. Києві, як з особи якій відділ Державної автомобільної інспекції з обслуговування Голосіївського району був підпорядкований.

Помилковим є твердження скаржника про те, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного виключно за один рік.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 20 липня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя О.М.Оксененко

суддя В.П.Мельничук