Справа № 826/16498/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2021 року м. Київ № 826/16498/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання Васильєвій Ю.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів - Рябчуна Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1

доСлужби безпеки України, Національної академії Служби безпеки України
про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на військовій службі ,

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14 липня 2021 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33, ), Національна академія Служби безпеки України (03022, м. Київ, вул. М. Максимовича, буд. 22, ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Служби безпеки України від 31.08.2018 №1147-ос в частині звільнення з військової служби в запас Служби безпеки України ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної академії Служби безпеки України від 20.09.2018 № 637-ос в частині виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника 3 сектору служби господарського забезпечення Національної академії Служби безпеки України з 31 серпня 2018 року;

- поновити ОСОБА_1 в списках особового складу Національної академії Служби безпеки України з 21 вересня 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання по справі.

Протокольною ухвалою суду від 02.09.2019 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року зупинено провадження у справі №826/16498/18 до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №813/402/17.

20.04.2021 року до суду надійшла заява позивача про поновлення провадження у справі, в зв`язку із тим, що 26.08.2020 року набула законної сили постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 813/402/17.

Таким чином, з набранням постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 813/402/17 законної сили, відсутні обставини, які слугували підставами для зупинення провадження у справі №826/16498/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2021 року поновлено провадження у справі №826/16498/18 та продовжено розгляд справи №826/16498/18 за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, позивач зазначає, що станом на день звільнення ОСОБА_1 (31.08.2018) особливий період не діяв, а отже звільнення за п.2 ч.6 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» під час дії особливого періоду є незаконним.

Представником Національної академії Служби безпеки України направлено відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач указує, що до видання Президентом України відповідного указу та затвердження його Верховною Радою України відповідно до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується.

Також, зазначив, що 2З.06.2018 року набрав чинностi Закон України "Про внесення змiн до деяких законiв України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами вiйськової служби" вiд 05.04.2018 №2397-VIII, норми якого не передбачають можливості військовослужбовця залишитись на військовій службі за умови висловлення ним бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з чим наказом Служби безпеки України від 31.08.2018 №1147-ос підполковника ОСОБА_1 на підставі підпункту «а» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок в військову службу» звільнено з військової служби за станом здоров`я в запас СБУ.

Від Служби безпеки України, надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позов не визнав. У запереченні проти позову наголошував на його безпідставності з огляду на правомірність звільнення позивача з посади, наголошуючи при цьому, що до видання Президентом України відповідного указу та затвердження його Верховною Радою України відповідно до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Протокольною ухвалою суду від 02.09.2019 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено судове засідання до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 14.07.2021 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, з тих підстав , що станом на момент видачі оскаржуваного наказу не набрав чинності Закон України "Про внесення змiн до деяких законiв України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами вiйськової служби" вiд 05.04.2018 №2397-VIII.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечували та просили суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з підстав викладених в відзиві на адміністративний позов.

У судовому засіданні 14.07.2021 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , у 2014 році переведений до Національної академії Служби безпеки України, яка перебуває в складі Служби безпеки України.

Згідно з витягу із витягу свідоцтва про хворобу №47/1806, 20.04.2018 року військово-лікарська комісія, центрального госпіталю ВМУ СБУ за направленням ВКЗ Національної академії СБ України провела медичний огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на підставі ст. 39в, 38в, 41г,19б,54в,56в,30в Розкладу хвороб Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, затвердженого наказом Центрального управління СБУ від 17.09.2015 року №ДСК, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.10.2015 року за №1199/27644, визнала непридатним до військової служби України у мирний час та обмежено придатним у воєнний час. Захворювання,ТаК, пов`язані з проходженням військової служби.

Із витягу із наказу Служби безпеки України від 31.08.2018 року №1147-ОС «По особовому складу» вбачається, що відповідно до Положення про проходження військової служби військовслужбовцями Служби безпеки України звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61, підпунктом «а» (за станом здоров`я не придатний до військової служби у мирний час, обмежено приданий у воєнний час) пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України підполковника ОСОБА_1 , з правом носіння військової форми одягу.

Наказом Національної академії Служби безпеки України від 20.09.2018 № 637-ос виключений із списків особового складу з 21.09.2018 року.

Дані накази позивач вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним публічно-правовим відносинам, суд виходить із таких підстав та мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно статті з 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, та загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

За приписами частин другої, третьої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону № 2232-XII видами військової служби є:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки;

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно ч.13 ст.2 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Поняття особливого періоду наведено у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ, а саме: особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, особливий період починається з моменту оголошення рішення про мобілізацію, охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

При цьому, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (ст.1 Закону № 354-ХІІ).

Виходячи з аналізу наведених правових норм, суд зазначає, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію. При цьому закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, оскільки його закінчення пов`язано виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.

Встановлено, що у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі та відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106, статті 112 Конституції України указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» було оголошено та проведено часткову мобілізацію (далі - мобілізація) протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Також, проведення часткової мобілізації було оголошено указами Президента України "Про часткову мобілізацію" від 06.05.2014 № 454/2014, від 22.07.2014 607/2014 та від 14.01.2015 № 15/2015.

Міністерство оборони України надало роз`яснення, що вiдповiдно до статтi 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобiлiзацiю» вiд 17 березня 2014 року № 302/2014 в України настав особливий перiод. Скасування особливого перiоду буде здiйснено окремим Указом Президента України «Про демобiлiзацiю» пiсля стабiлiзацiї обстановки на сходi України.

За загальними положеннями ч.1 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Частина 8 Статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції на час винесення Указу Президента України від 25.03.2016 №115/2016)під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України".

Відповідно до частини 9 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у травні 2018 рокі подав рапорт, в якому висловив бажання щодо подальшого проходження військової служби, у зв`язку з чим він не подавався до звільнення в строк, передбачений пунктом 4.17 Інструкції № 772.

Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Рішень про демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, особливий період не закінчився.

Проте, 23 червня 2018 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби від 05.04.2018 № 2397-VIII (далі-Закон № 2397-VIII), у відповідності до якого статтю 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу викладено в новій редакції, відповідно, підпункт а пункту 2 частини 6 статті 26 Закону викладено так: військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби на підставах:

під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):

за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.

Отже, з урахуванням викладеного суд звертає увагу, що частиною 6 статті 26 Закону №2232-XII визначено можливість звільнення з військової служби під час дії особливого періоду за станом здоров`я лише на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №822/520/16, постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 по справі №0640/4398/18.

При цьому, пунктом 5.3 Положення про проходження медичного огляду в Службі безпеки України передбачено, що за результатами медичного огляду ВЛК приймає такі постанови: «неприданий до військової служби в мирний час, обмежено приданий у воєнний час».

Тобто, висновок про «непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час» та висновок про «обмежену придатність до військової служби» є різними висновками ВЛК, які тягнуть за собою різні наслідки.

Саме за наявності висновку ВЛК про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час військовослужбовці підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я під час дії особливого періоду.

З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2018 року військово-лікарська комісія, центрального госпіталю ВМУ СБУ за направленням ВКЗ Національної академії СБ України провела медичний огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на підставі ст. 39в, 38в, 41г,19б,54в,56в,30в Розкладу хвороб Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, затвердженого наказом Центрального управління СБУ від 17.09.2015 року №ДСК, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.10.2015 року за №1199/27644, визнала непридатним до військової служби України у мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

Таким чином, згідно вищезазначеного витягу з свідоцтва про хворобу №47/1806, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатний у воєнний.

Суд зазначає, що позивача звільнено у запас за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час та обмежену придатність у воєнний час від 20.04.2018 року згідно свідоцтва про хворобу №47/1806.

Жодних обґрунтованих підстави, які б вказували на порушення під час звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я позивачем не зазначено та судом не встановлено,.

Враховуючи вказане позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Служби безпеки України від 31.08.2018 №1147-ос в частині звільнення з військової служби в запас Служби безпеки України ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Слід відмітити, що наказ про виключення зі списків особового складу військової частини є наслідком вже винесеного наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби та спрямований виключно на його виконання, зокрема, в цілях здачі військовослужбовцем посади, отримання ним належного йому грошового забезпечення та здійснення інших визначених законодавством процедур, пов`язаних із припиненням даного виду публічної служби, який визнано судом правомірним, а тому позовна вимога в частині визнати протиправним та скасувати наказ Національної академії Служби безпеки України від 20.09.2018 № 637-ос в частині виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд зауважує, що листом від 09.10.2018 №29/18-10701/Л-8/30 служба безпеки України повідомила представнику позивача, що ОСОБА_1 нарахована грошова компенсація за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік у розмірі 21085 грн. 50 коп, з урахуванням утримання військового збору та остаточного розрахунку по виплаті грошового забезпечення до 21.09.2018 (включно), яка була перерахована позивачу на особовий картковий рахунок 27.09.2018 платіжним дорученням від 26.09.2018 №488. Повідомлено, що виплата ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби буде здійснена після надходження до академії відповідних додаткових бюджетних призначень, у межах асигнувань помісячного розпису держаного бюджету.

Таким чином не підлягають до задоволення і вимоги в решті позовних вимог, так як є похідними.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовної заяви витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2021 року

Суддя Н.Г. Вєкуа