Справа № 240/20748/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/20748/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

14 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні і виплаті позивачу недоотриманих сум пенсії за віком з 08.08.2017, а також щодо припинення виплати пенсії по інвалідності з жовтня 2020 року та обрахунку страхового стажу;

- зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 25.03.1979 по 13.09.1979 у Новоград-Волинській міжколгоспній групі; з 14.08.1978 по 20.03.1979 у колгоспі ім. Свердлова Лебедівської селищної ради Новоград-Волинського району; 20.09.1985 по 18.04.1993 в військовій частині НОМЕР_1 та поновити виплату пенсії по інвалідності з жовтня 2020 року, з урахуванням щомісячної державної адресної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії за віком в період з 08.08.2017 до призначення пенсії по інвалідності з 24.12.2019, з нарахуванням компенсації втрати таких доходів, згідно ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

05 травня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 травня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач звернулась до відповідача із заявою від 08.08.2017 про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням відповідача від 07.11.2017 п/в 10005, №п/с 7282 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність страхового стажу не менше 15 років (а.с. 34).

Листом від 08.11.2017 №16883/04 відповідач повідомив позивача про та, що згідно наданих документів страховий стаж заявника становить 8 років 4 місяці 14 днів. Період роботи з 14.08.1978 по 20.03.1979 не може бути зарахований до страхового стажу у зв`язку з тим, що відсутні документи про вихододні; в трудовій книжці про період роботи з 20.09.1985 по 18.04.1993 містять виправлення (дата та наказ про звільнення з роботи).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААБ №549597 від 24.12.2019, ОСОБА_1 із 24.12.2019 при первинному огляді встановлено другу групу інвалідності.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що 13.03.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивачу було призначено пенсію по інвалідності, виходячи із страхового стажу 16 років 1 місяць 12 днів (а.с. 54 на звороті).

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом №0600-0301-8/28629 від 24.06.2020 (а.с. 20-21) повідомило адвоката Біленького В.В. стосовно пенсійного забезпечення ОСОБА_1 , а саме, що на підставі заяви ОСОБА_1 їй з 24.12.2019 призначено пенсію по інвалідності.

Також вказано, що період роботи позивача з 14.08.1978 по 20.03.1979 у колгоспі ім. Свердлова Лебедівської селищної ради Новоград-Волинського району не враховано до страхового стажу в зв`язку з тим, що у трудовій книжці колгоспника відсутні підстави внесення даних записів та інформація про встановлений та відпрацьований нею мінімум трудової участі у вказаному господарстві. Період роботи з 25.03.1979 по 13.09.1979 у Новоград-Волинській міжколгоспній юридичній групі не враховано до страхового стажу, оскільки у трудовій книжці колгоспника наявні виправлення, а інших документів, які б підтверджували даний період, заявницею не надано.

Листом №17314-16645/Є-02/8-0600/20 від 09.10.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про те, що згідно з записом в трудовій книжці до страхового стажу для призначення пенсії було зараховано періоди роботи з 20.09.1985 по 18.04,1993 у військовій частині № НОМЕР_1 . Однак даний запис заповнений з порушенням вимог п.2.3, п. 2,4, 2.6, п.2,14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 № 58, а саме: відсутня назва організації, яка здійснює запис; у даті наказу про звільнення від 16.04.1993 та в даті запису про період роботи вказано явні виправлення, в записі про звільнення з роботи зазначено посилання на КЗОТ РРФСР, який затверджений відбитком печатки з відображенням гербу колишнього СРСР, який припинив своє існування 25.12.1991. На даний час Ваш страховий стаж підтверджений документально становить 9 років 1 місяць 18 днів, що не дає права для призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (а.с. 10)

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом свіоїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія по інвалідності.

Згідно статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З матеріалів справи встановлено, що при призначенні позивачу із 24.12.2019 пенсії по інвалідності не було враховано наступні періоди:

- період роботи позивача з 14.08.1978 по 20.03.1979 у колгоспі ім. Свердлова Лебедівської селищної ради Новоград-Волинського району не враховано до страхового стажу в зв`язку з тим, що у трудовій книжці колгоспника відсутні підстави внесення даних записів та інформація про встановлений та відпрацьований нею мінімум трудової участі у вказаному господарстві;

- період роботи з 25.03.1979 по 13.09.1979 у Новоград-Волинській міжколгоспній юридичній групі не враховано до страхового стажу, оскільки у трудовій книжці колгоспника наявні виправлення, а інших документів, які б підтверджували даний період, заявницею не надано.

Окрім того, відповідачем визнається, що із жовтня 2020 року позивачу припинено виплату пенсії по інвалідності у зв`язку з тим, що підтверджений страховий стаж становить 9 років 1 місяць 18 днів, оскільки період роботи позивача 20.09.1985 по 18.04.1993 не враховано з тих підстав, що даний запис заповнений з порушенням вимог п.2.3, п. 2.4, 2.6, п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 №58, а саме: відсутня назва організації, яка здійснює запис; у даті наказу про звільнення від 16.04.1993 та в даті запису про період роботи вказано явні виправлення, в записі про звільнення з роботи зазначено посилання на КЗОТ РРФСР, який затверджений відбитком печатки з відображенням гербу колишнього СРСР, який припинив своє існування 25.12.1991.

Разом з тим, як зазначає відповідач у своєму відзиві незарахування спірних періодів до трудового стажу ОСОБА_1 відбулось у звязку з неточностями, виправленнями, невідповідністю відтиску печатки роботодавця та незаписом інформації про вихододні у трудовій книжці позивача.

Водночас, з приводу доводів відповідача, колегія суддів зазначає, що спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів є підприємство роботодавець.

Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18).

Більше того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії відповідача щодо не зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача при призначенні пенсії по інвалідності є протиправними, а тому прийшов до вірного висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача із 24 грудня 2019 року зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи: із 14 серпня 1978 року по 20 березня 1979 року; із 25 березня 1979 року по 13 вересня 1979 року та із 20 вересня 1985 року по 18 квітня 1993 року.

Водночас, колегія суддів зазначає, що оскільки під час судового розгляду адміністративної справи встановлено, що підставою для припинення з жовтня 2020 року виплати позивачу пенсії по інвалідності відповідач вказує відсутність необхідного страхового стажу 15 років (у зв`язку із незарахуванням до такого стажу спірних періодів роботи позивача), та враховуючи ту обставину, що судом визнано протиправним незарахування зазначених вище періодів до страхового стажу позивача, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача поновити з жовтня 2020 року виплату пенсії по інвалідності.

Суд зазначає, що рішення відповідача про відмова у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно заяви від 08.08.2017 не є предметом оскарження у даній адміністративній справі. Окрім того, до суду не надано належних доказів оскарження зазначеного рішення та/або його скасування у встановленому законодавством порядку. Отже, Рішення відповідача від 07.11.2017 п/в 10005, №п/с 7282 є чинним станом на дату звернення позивача до суду.

А тому, судова колегія приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суми недоотриманої пенсії за період із 08.08.2017 по 24.12.2019 задоволенню не підлягають, оскільки позивачу пенсія за віком згідно заяви від 08.08.2017 не призначалась.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи наведені апелянтом аргументи, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані доводи, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Сторчак В. Ю. Курко О. П.