Справа № 420/8983/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8983/20
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Дата і місце ухвалення 17.12.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Голобородько Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви, просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № № , , 011053307 від 07.05.2020 року та податкові повідомлення-рішення № 001746502, 001749502, 001751502, 001753502 від 28.08.2020 року, прийняті на підставі акту документальної планової виїзної перевірки № 369/15-32-05-02/19058491 від 19.03.2020 року з урахуванням рішення ДПС України № 26107/6/99-00-06-02-01-06 від 21.08.2020 року; стягнути на користь Товариства компенсацію витрат на правову допомогу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 21.04.2020 року № 12 у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі., у зв`язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлень, виданих ГУ ДПС в Одеській області від 19.02.2020 року, відповідно до п.п. 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на II квартал 2020 року, та на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області від 05.02.2020 № 358, посадовими особами ГУ ДПС була проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.09.2019, валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 30.09.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017по 30.09.2019, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

Перевірка проводилася у період з 20.02.2020 року по 04.03.2020 року. Термін перевірки продовжувався з 05.03.2020 року по 11.03.2020 року на підставі Наказу ГУ ДПС в Одеській області від 03.03.2020 року № 1041.

За результатами перевірки, 19.03.2020 року, посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області складено Акт № 369/15-32-05-02/19058491, з огляду на який, відповідачем, встановлено порушення ТОВ «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа»:

1. податку на прибуток

п.44.2 ст.44, п. п.134.1.1 п.134. 1 ст .134, п. 135.1 ст.135, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, п.5, п.7, п.8, п. 10, п.21 П(С)БО 15 «Дохід», п. 5 П(С)БО 11 "Зобов`язання", п.7, п. 11, п. 15 П(С)БО 16 «Витрати) затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 31.12.1999 №. 318 зареєстрованого у Мінюсті України від 19.01.2000 за № 27/4248 (із змінами та доповненнями), пункту 1 статті, пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п.2.4 п.2 Положення Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 35.06.1995 за № 168/704, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 20 721 088 грн. в тому числі в наступних податкових, періодах: 2017 рік на суму 1 893 255 грн. (Декларація за 2017р.) показники за період 01.07.2016 по 30.06.2017; 2017 рік на сум у 8 560 717 грн. (Декларація за 20 17р.) показники за період 01.07.2017 по 31.12.2017; 2018 рік на суму 6 289 647 грн. (Декларація за 2018р.); 9 місяців 2019 року на суму 3 977 469 грн. (Декларація за 9 місяців 2019р.).

2. податок па додану вартість:

- п.п.187., ст.187, п.198.3, п.198.5, б) п. 192. 1.1. п. 192.3. ст . 192, п. 198.6 ст..198, п.199.1 ст.199, п.п. 201.4, п.п.201.5., п.п. 201.7., п.п. 201.10. ст. 201 розділу V Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 12 353 269 грн.,

-п.п. 187.1., ст.187, п.198.3, п.198.5, 6) п. 192.1.1. п. 192.3. ст.192, п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199, п.п. 201.4, п.п..201.5., п.п. 201.7., п.п. 201.10. ст. 201 розділу V Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що переноситься на наступний звітний податковий період у сумі 3 107 803 грн., в тому числі за вересень 2019 року.

- п. 120'.2. ст. 120 розділу XIV Податкового кодексу України від не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні у сумі ПДВ 15 460 152 грн.

3. податок на доходи фізичних осіб:

ст.163, підпункту «б» п.п.164.2.17 п.164.2, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1,п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України - донараховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 12 636,76 грн.

ст.51, п.п. «б» п. 176.2 ст.176 п.119.2. ст.119 Податкового Кодексу України - в частині не відображенням у перевіряємому періоді відомостей про доходи громадян, виплачені па користь фізичних осіб за ознакою доходу « 126».

4. військовий збір :

- п.п.1.3, п.п.1.4, п.п.1.5 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX, пп. 162. 1.1., ст. 162.1.2., п.п..162.1 .3, п.162.1, ст. 162, ст. 163.1.1, пп. 163.1.2., п. 163.1, пп. 163.2.1., пп. 163.2.2. п. 163.2. ст. 163 ст. 163, пп. 164.1.1., пп.. 164.1.2 п. 164.1 , пп. 164.2.17 п.164.2, пп.168.1.1, пп.168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 сш.171 Податкового кодексу України - донараховано військового збору у розмірі 863,51 грн.

На підставі висновків, що наведені в акті перевірки від 19.03.2020 року ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 07.05.2020 року про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 3 107 803 грн. за вересень 2019 року;

№ від 07.05.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 31 081 632, 00 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями - 20721088 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 10360544 грн.;

від 07.05.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 18 529 904,00 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями 12353269 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6176635 грн.;

№ від 07.05.2020 року, яким до підприємства позивача застосовано штраф відповідно до ст. 120-1 ПКУ на суму 7 730 075,00 грн.;

№ від 07.05.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 15 795,96 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями 12636,77 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3159,19 грн.;

№ від 07.05.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 1079,39 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями 863,51 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 215,88 грн.;

№ від 07.05.2020 року, яким до підприємства позивача застосовано штраф відповідно на суму 510,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 07.05.2020 року, ТОВ «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» оскаржило їх податкового органу вищого рівня - ДПС України.

Рішенням ДПС України від 21.08.2020 року № 26107/6/99-00-06-02-01-06, було скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № , № , № , № в частинах встановлених перевіркою порушень щодо реалізації товарів та надання послуг скаржником по взаємовідносинах із ТОВ «Кастар» та ТОВ ВНФ «Зеленогірське» та у відповідній частині застосовані штрафні санкції відповідно п. 123.1 ст. 123 та п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України, а в інших частинах зазначені ППР та ППР ГУ ДПС в Одеській області № , № , № залишила без змін.

28.08.2020 року ГУ ДПС в Одеській області, з урахуванням рішення ДПС України від 21.08.2020 року № 26107/6/99-00-06-02-01-06, прийняло нові податкові повідомлення-рішення:

- № 001746502, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 29 704 737, 00 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями 19 803 158 грн., за штрафними (фінансовими)санкціями 9 901579 грн.;

- № 001751502 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 3 044 094 грн. за вересень 2019 року;

- № 001753502, яким до підприємства позивача застосовано штраф відповідно до ст. 120-1 ПКУ на суму 7 220 115,00 грн.;

- № 001749502, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 17 095 584,00 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями 11397056 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 5 698 528 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями рішеннями, ТОВ «ОПСВП «Рідна природа» оскаржило їх до суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на порушення відповідачем процедури складення акту перевірки, який є носієм доказової інформації та підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Крім того, за наслідками розгляду даної справи суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість висновків відповідача щодо порушення товариством положень податкового законодавства.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Що стосується доводів позивача про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки, який не підписано всіма державними інспекторами контролюючого органу, які проводили перевірку (підписи двох інспекторів відсутні в акті перевірки через перебування їх на лікарняному), слід зазначити наступне:

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Оформлення посадовими особами контролюючих органів результатів документальних перевірок платників податків-юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі - Порядок від 20 серпня 2015 року № 727), а також Методичними рекомендаціями щодо оформлення матеріалів документальних перевірок, затвердженими наказом Державної фіскальної служби України від 1 червня 2017 року № 396 (далі - Методичні рекомендації від 1 червня 2017 року № 396).

Згідно з Порядком від 20 серпня 2015 року № 727 та Методичними рекомендаціями від 1 червня 2017 року № 396 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У акті перевірки зазначається детальна інформація щодо виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Отже, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оспорено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень. Водночас платник податку за обставинами справи заперечень на акт не подавав.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 ПК України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

У разі незгоди з контролюючим органом платник податків має право оскаржити прийняте рішення (податкове повідомлення-рішення) (підпункт 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України).

За змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.

Зазначене свідчить про те, що доводи, судження, інформація акта перевірки, складеного особами, що її проводили, вивчається та оцінюється, зокрема начальником або заступником начальника контролюючого органу, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов`язання платникові податків.

Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.

Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Водночас саме по собі порушення порядку оформлення акта перевірки (у частині обов`язку підписання особами, які здійснювали перевірку) не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі не підписаного одним із перевіряючих акта перевірки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. Це стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді.

Слід зазначити, що у постанові від 19 червня 2020 року у справі №140/388/19 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від раніше висловленої правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зазначеної, зокрема у постанові від 3 грудня 2019 року № 1440/1965/18 та сформулювала такий правовий висновок:

Відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Ураховуючи те, що працівник контролюючого органу, підпис якого відсутній в акті з наведених у ньому ж підстав, приймав участь у проведенні перевірки, підстави для висновку про порушення порядку її проведення відсутні.

Враховуючи зазначену позицію Верховного Суду, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо порушення порядку проведення перевірки.

Що стосується суті виявлених контролюючим органом порушень, колегія суддів зазначає наступне:

Так, в акті перевірки контролюючий орган зазначив, що перевіркою відображених у рядку 01 декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням неп/прямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку показників за період з 01.01.2017 року по 30.09.2019 року встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій з реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва (пшениці 3-го класу, ріпаку, соняшника, кукурудзи), надання в оренду транспортних засобів, послуги з посівів зернових культур, послуги зі збирання соняшника, послуги внесення мінеральних добрив, перевезення вантажів тощо.

В ході проведення перевірки виявлено наступні порушення вимог Податкового кодексу України:

- встановлено заниження ТОВ «ОПСВП «Рідна природа» показника Декларації з податку на прибуток підприємства «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку у зв`язку з не включенням до складу задекларованих доходів суми безнадійної кредиторської заборгованості в сумі 33 330 грн. та неврахування її при визначенні об`єкта оподаткування за період з 01.01.2017 року по 30.09.2019 року. Перевіркою встановлено, що позивачем не включено до складу задекларованих доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування кредиторську заборгованість товариства перед ТОВ «Агроресурс-А»;

- встановлено заниження показників фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), що визначений у фінансовій звітності на суму 115 117 154 грн., в тому числі: у 2017 році на суму 10 518 082 грн. (показники за період 01.07.2016 року по 30.06.2017 року); у 2017 році на суму 47559 537 грн. (показники за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року; 2018 рік на суму 34 942 484 (декларація за 2018 рік), 9 місяців 2019 року га суму 22 097 052 грн. (декларація за 9 місяців 2019 року).

Так, перевіркою встановлено, що в порушення вимог податкового законодавства позивач завищив собівартість на загальну суму обсягу 10 518 082, внаслідок порушень встановлених та описаних в попередньому акті документальної планової виїзної перевірки за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року по взаємовідносинам з контрагентамипостачальниками: ТОВ «Фаворит-Карт» та ТОВ «Грандюгторг» по придбанню запасних частин та кормів.

Податковий орган посилався на те, що згідно узагальненої податкової інформації, отриманої від ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, ТОВ «Фаворит-Карт» не знаходиться за податковою адресою, а аналіз виписаних та зареєстрованих податкових накладних свідчить про те, що товари, які відображені в накладних, виписаних на адресу ТОВ «Фаворит-Карт» не придбавалися його контрагентами, у постачальників відбувається підміна номенклатури товарів в зв`язку з відсутністю придбання реалізованих товарів/робіт (послуг). З огляду на викладене податковий орган дійшов висновку, що операції по ланцюгу постачання до ТОВ «Фаворит-Карт» спрямовані на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб.

Податковий орган посилався, що до перевірки не надано первинних документів, а саме актів списання комбікормів, запасних частин та супорта амортизатора, придбаних у даних постачальників.

Контролюючий орган посилався на завищення позивачем собівартості на загальну суму 40 882 417 грн. внаслідок безпідставного включення до собівартості продукції та р. 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» без визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені в одному й тому ж податковому періоді. Встановлено, що показник собівартості було сформовано в тому числі за рахунок списання витрат, пов`язаних з наданням сільськогосподарських послуг послуги з посіву гороху, послуги з посіву ячменю, послуги з культивації, обприскування, послуги із збирання соняшнику, вирощуванням рапсу, пшениці, ячменю) які були надані та реалізовані замовникам-покупцям. Перевіркою актів виконаних робіт ТОВ «ОПСВП «Рідна природа» наданих замовникам встановлено відсутність кількісних та вартісних показників щодо фактично витраченого обсягу палива, запасних частин тощо. Також перевіркою актів списання товарів встановлено відсутність зазначення показників щодо гектарів площ відповідних сільськогосподарських культур, на які витрачено мінеральні добрива, у зв`язку з чим неможливо розрахувати норми списання мінеральних добрив не надано технологічних карт по видам культур, витрати пального, не надано документів на списання палива.

З огляду на зазначене податковий орган посилався на безпідставне включення витрат до показника собівартості реалізованої продукції, у зв`язку з неналежним складанням та заповненням підтверджуючих документів щодо списання та включення до витрат, неможливістю співставлення обсягу витрат з доходом, для отримання якого вони придбані.

Таким чином контролюючий орган дійшов висновку про непідтвердження позивачем показника собівартості первинними документами.

В акті перевірки контролюючий орган посилався на відсутність первинних документів щодо формування показників собівартості на загальну суму 25 161 364 грн.

Також встановлено, що ТОВ «ОПСВП «Рідна природа» було придбано мінеральне добриво від постачальника ТОВ «СКС», яке в подальшому було списано згідно актів списання товарів, однак, до перевірки не надано сертифікати якості виробника, товарно-транспортні накладні на перевезення вищезазначеного товару.

При проведенні перевірки контролюючим органом були враховані дані інформаційної системи «Податковий блок», ЄРПН, Архіву електронної звітності для дослідження ланцюгу постачання товару. Контролюючий орган посилався на те, що позивач фактично отримані товар за 2017 рік від операцій з отримання товарів, робіт (послуг), які були включені до складу собівартості та не підтверджені первинними документами, що свідчить на думку контролюючого органу про нереальні (оформлені лише документально) операції з придбання товарів /послуг. Такі операції контролюючим органом кваліфіковано як безоплатно отримані товари, роботи (послуги), наданими іншими невідомими особами у зв`язку з не підтвердженням отримання товарів, робіт (послуг) від постачальника.

Також контролюючим органом встановлено, що по взаємовідносинам з постачальником ТОВ «Кастар» не підтверджено взаємовідносини на суму обсягу 324 595,50 грн., оскільки до перевірки не надано первинних документів.

В акті перевірки зазначено про заниження позивачем фінансового результату на суму 2 103 616,44 грн. у зв`язку з ненаданням документального підтвердження включених сум до рядка 2180 «Інші операційні витрати», що впливають на формування доходів та враховуються при визначенні об`єкта оподаткування на 2 103 616 грн.

В результаті порушень, встановлених в ході перевірки правильності визначення доходу та фінансового результату, контролюючим органом встановлено і порушення Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ, у зв`язку з нездійсненням нарахування податкових зобов`язань на вартість придбаних товарів палива, мінеральних добрив, запасних частин тощо включених до витрат, що використано в операціях, що не є господарською діяльністю платника, а також неналежним складанням та заповненням підтверджуючих первинних документів щодо списання та включення до витрат товарів придбаних для вирощування сільськогосподарських культур, в результаті чого встановлено відсутність підтвердження використання їх в господарській діяльності.

Крім того, в ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем порядку сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб,

Так в ході перевірки було встановлено, що позивачем перераховувались ТОВ «Енселко Агро» грошові кошти за харчування працівників, однак товариство, як податковий агент, не перераховувало податок з доходів фізичних осіб з урахуванням коефіцієнту до бюджету. Вказане вплинуло на правильність визначення товариством та сплату військового збору.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача та фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року N 20 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" (П(С)БО 11, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженим наказом Міністерства фінансів України 29.11.99 року N 290 визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пунктом 15 вказаного П(С)БО 15 встановлено, що доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Згідно п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога це, зокрема, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість це, зокрема, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Тобто, після того, як кредиторська заборгованість за отриманий, але не оплачений товар стане безнадійною, вона визнається безповоротною фінансовою допомогою та включається до складу доходу платника податків, тобто, покупець має нарахувати доходи.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень статей 261, 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права, або особу, яка його порушила; перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вирішуючи питання щодо спливу позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначає, що у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

В ході розгляду справи встановлено, що в податковому обліку товариства обліковується заборгованість в сумі 33 330 грн. перед ТОВ «Агроресурс-А» згідно договору купівлі-продажу № 1363/Н від 25.09.2015 року, за яким позивач перерахував грошові кошти в сумі 1360 000 грн., а отримав насіння озимої пшениці всього на суму 1 393 329,62 грн.

Вказане підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 "Розрахунки постачальниками".

З моменту оплати товару трирічний строк позовної давності минув, зокрема, наприкінці жовтня 2018 року (оплата 21.10.2015 року).

Позивачем не надано доказів збільшення позовної давності, а відтак має застосовуватись загальне правило - позовна давність в три роки. Доказів сплати такої заборгованості позивачем також не надано.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин та встановлені обставини справи в частині сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів контролюючого органу щодо заниження позивачем суми доходу на суму кредиторської заборгованості суб`єкта господарювання перед ТОВ «Агроресурс-А», а тому в частині нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 5999 грн. та штрафних санкцій в сумі 2999,50 грн. (по епізоду безповоротної фінансової допомоги) є правомірним.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до положень п. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК України, 75.1.2. документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 N 318 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (П(С)БО 16), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Датою виникнення податкових зобов`язань в розрізі приписів пункту 187.1 статті 187 ПК України з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У свою чергу, у відповідності до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

При цьому, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 1968 ПК України).

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Між тим, як передбачено у пункті 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

При цьому, пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості висновків посадових осіб ГУ ДПС в Одеській області про заниження позивачем «Фінансового результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» по взаємовідносинам з ТОВ Фаворит-Карт» та ТОВ "Грандюгторг" на суму 107 880 598 грн. у зв`язку із завищенням собівартості на загальну суму обсягу 10 518 082 грн. внаслідок порушень встановлених та описаних в попередньому акті документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного - за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 від 26.10.2017 року № 1548/15-32-14-03/19058491, а саме:

Суд першої інстанції вірно зазначив, що на підтвердження факту реальності господарських операцій ТОВ «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» з ТОВ «ГРАНДЮГТОГР» суду надано: договір поставки, специфікацію, рахунок фактуру, виписку по рахунку .

В свою чергу, первинні документи (договір поставки, рахунки-фактури, податкові та видаткові накладні, акт списання товарів, подорожні листи, ТТН, платіжні доручення), які підтверджують факт здійснення господарських операцій між ТОВ «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» та ТОВ "Фаворит-Карт»", вилучені у підприємства позивача на підставі ухвали слідчого судді від 10.05.2017 року у справі № 161/5811/17.

Згідно положень пунктів 85.2, 85.8 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Згідно п. 85.9 ст. 85 ПК України, у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

В даному випадку контролюючим органом не надано доказів звернення до правоохоронних органів з метою отримання доступу до перевірки вилучених документів, терміни проведення перевірки перенесені не були.

Крім того, судом вірно встановлено, що вказаний період вже перевірявся ГУ ДФС в Одеській області, що підтверджується Актом перевірки від 26.10.2017 року № 1548/15-32-14-03/19058491, тоді як статтею 77 ПК України не передбачено проведення планових перевірок щодо питань, які були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Крім того, колегія суддів уважає необґрунтованими посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування за юридичною адресою.

В акті перевірки податковий орган також посилався на завищення позивачем собівартості на загальну суму 40 882 417 грн. внаслідок безпідставного включення до собівартості продукції та р. 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» без визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені в одному й тому ж податковому періоді. Відповідач зазначив, що показник собівартості було сформовано в тому числі за рахунок списання витрат, пов`язаних з наданням сільськогосподарських послуг послуги з посіву гороху, послуги з посіву ячменю, послуги з культивації, обприскування, послуги із збирання соняшнику, вирощуванням рапсу, пшениці, ячменю) які були надані та реалізовані замовникам-покупцям.

Згідно затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 N 318 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (П(С)БО 16), собівартість реалізованих товарів визначається за Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" (п. 10).

Відповідно до п. 11, 14 П(С)БО 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

В якості підстав для визнання протиправним визначення собівартості реалізованої продукції контролюючий орган посилався на відсутність в актах виконаних робіт ТОВ «ОПСВП «Рідна природа» наданих замовникам кількісних та вартісних показників щодо фактично витраченого обсягу палива, запасних частин, зазначення показників щодо гектарів площ відповідних сільськогосподарських культур, на які витрачено мінеральні добрива.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що у підтвердження понесених витрат позивач надав акти списання та використання товарно-матеріальних цінностей, з яких вбачається які саме товарно-матеріальні цінності були списані (використані), їх кількість, ціна, також вказана підстава для списання (використання). Також вказано номенклатурні групи (наприклад: посів ріпаку, соняшника) та статті витрат (паливо, мінеральні добрива) та ін.

Позивачем також були надані акти витрат насіння та садивного матеріалу, відомості дефектів на ремонт машини, акти про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, облікові листи тракториста-машиніста.

Таким чином, у підтвердження задекларованих показників податкової звітності позивачем були надані всі необхідні документи, на підставі яких сформовано такі показники.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що вказані документи оформлені належним чином, місять всі необхідні реквізити та є достатніми доказами на підтвердження правомірності дій позивача щодо включення до собівартості, витрат, пов`язаних з наданням сільськогосподарських послуг та посівом сільгоспкультур.

Вказані документи оформлені належним чином, місять всі необхідні реквізити та є достатніми доказами на підтвердження правомірності дій позивача щодо включення до собівартості, витрат, пов`язаних з наданням сільськогосподарських послуг та посівом сільгоспкультур.

В акті перевірки відповідач посилався на не підтвердження первинними документами ь господарських операцій ТОВ «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» з ТОВ «С К С» та ТОВ «КАСТАР».

На підтвердження факту реальності господарських операцій з ТОВ «С К С» суду надано: договір купівлі-продажу з додатками, видаткові накладні, довіреності, товарно-транспортні накладні, висновки держаної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікати, які підтверджують факт придбання підприємством позивача у ТОВ «С К С» мікродобрива.

На підтвердження факту реальності господарських операцій щодо надання ТОВ «КАСТАР» в оренду ТОВ «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів суду надано: договір № 2607/18 від 26.07.2018 року з додатковими угодами, в яких конкретизована, яка техніка надана в оренду, акти надання послуг.

На підтвердження надання ТОВ «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» на адресу ТОВ «Кастар» послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом суду надано: договір № 0112/18 від 01.12.2018; заявки до договору, які містять відомості щодо найменування вантажу, пунктів навантаження/призначення, строку перевезення, ціни послуги, водія автомобіля; акти надання послуг, товарно-транспортні накладні.

В свою чергу надані позивачем документи підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами та були підставою для формування податкового обліку.

Як вже зазначалось вище, посилання контролюючого органу в обґрунтування власних доводів щодо заниження позивачем податку на прибуток та податок на додану вартість на наявність податкової інформації стосовно контрагента позивача є безпідставним. Суд першої інстанції вірно вказав, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема придбаних та реалізованих контрагентами товарів, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення податкових зобов`язань платника.

Щодо висновків контролюючого органу про завищення інших операційних витрат на суму 2103616,44 грн., суд зазначає, що позивачем надано пояснення з цього приводу у відповіді № 1303/2020-01 від 13.03.2020 року на запит ГУ ДПС в Одеській області щодо допущення методологічної помилка при перенесенні показника доходу.

Згідно з Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 року № 897 рядок 01 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» заповнюється довідково, у зв`язку із чим зазначена помилка не вплинула на розрахунок та на сплату податку на прибуток за 2017 рік, який був сплачений вчасно і в повному обсязі.

Так само, було допущено методологічну помилку у декларації з податку на прибуток за 2018 рік, а саме по рядку 01 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), яка не вплинула на розрахунок та на сплату податку на прибуток за 2018 рік, який був сплачений вчасно і в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника та інших учасників у сфері економіки, у зв`язку з чим презюмується економічна виправданість дій платника, спрямованих на одержання податкової вигоди, та достовірність відомостей його податкової та бухгалтерської звітності.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними. При цьому, податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

В даному випадку контролюючим органом не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в поданих позивачем документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Також, не подано відповідачем доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: судових рішень, вироків. Також, відповідачем не надано належних доказів у підтвердження невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та наміром одержати економічний ефект тощо.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

З огляду на все вищезазначене колегія суддів доходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 07 травня 2020 року від 28.08.2020 року № 001746502 є протиправним та підлягає скасуванню на суму 29 695 738,50 грн., тоді як податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 07 травня 2020 року від 28.08.2020 року № 001746502, № 001749502, 001751502, 001753502 також є протиправними та підлягають скасуванню у повному обсязі.

Що стосується питання правомірності податкових повідомлень-рішень № № , , 011053307 від 07.05.2020 року, якими позивачу визначено податкові зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а також застосовано штрафні санкції відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 119.2 ст. 119 ПК України.

При перевірці оборотів по рахунку 31 «Рахунки у банках» та первинних документів аналітичного обліку з метою виявлення, надання працівникам та стороннім громадянам матеріальних та соціальних благ за рахунок ТОВ «Одеське природоохоронне сервісно - виробниче підприємство «Рідна природа» встановлено, що позивач перераховував кошти з розрахункового рахунка до ТОВ «ЕНСЕЛКО АГРО», податковий номер 37083810 у сумі 13978,11 грн., а саме, 31.10.2018 року у сумі 2 606,01 грн., (видаткова накладна №3964 від 31.10.2018 року) , та 30.11.2018року у сумі 11 372,10 грн., (видаткова накладна №4399 від 30.11.2018 року) за харчування працівників ТОВ «ОПСВП «Рідна природа».

Також в ході перевірки встановлено, що ТОВ «ОПСВП «Рідна природа» перерахувало кошти з розрахункового рахунка до СТОВ «Дружба - Нова », податковий номер 31333767 у сумі 43 589,39 грн., а саме 31.10.2017 року у сумі 29 463,07 грн., (видаткова накладна №РП-00001178) від 31.10.2017 року) , 29.09.2018 року у сумі 4 074,24 грн., (видаткова накладна №РП-00000967 від 29.09.2018 року), 30.09.2018 року у сумі 2 515,48грн., (видаткова накладна №РП-00000968 від 30.09.2018 року), 31.10.2018 року у сумі 5 484,70 грн., ( видаткова накладна №РП-00001358 від року), 31.10.2018 року у сумі 2051,90 грн., за харчування.- працівників ТОВ «ОПСВП «Рідна природа».

Контролюючий орган посилався на те, що відповідно до пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168 розділу IV Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами та доповненнями (далі - ПКУ), податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 ПКУ та відповідно із пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 ПКУ податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Відповідно до абзацу «б» п. 176.2 ст.176 особи, які відповідно до ПКУ мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Контролюючий орган зазначив, що позивачем допущено порушення ст.163, підпункту «б» пп. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст.164, п. 167.1 ст.167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168, п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями, у зв`язку з чим донараховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 12 636,76 грн.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Розділом IV Податкового кодексу України регламентовано порядок оподаткування податком з доходів фізичних осіб, визначено хто є платниками такого податку, що є об`єктами оподаткування.

Згідно з п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктами оподаткування резидента, згідно ст. 163 ПК України, є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктами 164.1.1 та 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України визначено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Згідно пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.

Пунктами 164.3, 164.5 ст. 164 ПК України, визначено, що при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою:

К = 100 : (100 - Сп),

де К - коефіцієнт;

Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

При цьому, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу (пп.14.1.71 ст.14 ПКУ).

Ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (п.п.14.1.219 ст.14 ПКУ).

Положеннями підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

За приписами п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

В ході розгляду справи встановлено, що за наслідками проведеної перевірки контролюючий орган дійшов висновку про те, що позивач у порушення вимог Податкового кодексу України не здійснив нарахування та сплату податку з доходів фізичних осіб як податковий агент з доходів платників податку, отриманих ними у негрошовій формі.

З цього приводу позивачем не надано жодних пояснень та не висловлено жодних заперечень.

Встановлене порушення підтверджується первинними документами, дослідженими перевіряючими під час проведення перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком контролюючого органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб на суму 12 636,77грн. та вважає правомірним застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 3159,19 грн.

Враховуючи висновок суду про правомірність визначення контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів вважає вірним і визначення відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 ст.164, пункту 179.7 статті 179, пункту 16 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, податкового зобов`язання зі сплати військового збору в сумі 863,51 грн. та штрафних санкцій в сумі 215,88 грн.

Згідно п.119.2 ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Зважаючи на встановлення факту порушення позивачем порядку сплати податку з доходів фізичних осіб та неподання податкової звітності з належним визначенням суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, сум утриманого з них податку, застосування контролюючим органом штрафних санкцій в сумі 510 грн. на підставі п. 119.2 ст. 119 ПК України згідно податкового повідомлення-рішення від 07.05.2020 року № є правомірним та обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № № , , 011053307 від 07.05.2020 року є правомірними та скасуванню не підлягають, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 21020 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 406 від 17.09.2020 року. Сума судового збору розрахована відповідно до Закону України «Про судовий збір» з урахуванням встановленої максимальної граничної суми удового збору, з огляду на викладене, не зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягає вся сума судового збору, сплачені при зверненні до суду в розмірі 21020 грн.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами 3-5 зазначеної статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 100 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх розмір позивачем надано договір про надання правової допомоги № 12 від 21.04.2020 року, замовлення на надання правової допомоги від 21.04.2020 року, розрахунок гонорару за надання правової допомоги від 21.04.2020 року, , згідно з якими загальна сума гонорару складає 100 000,00 грн.

Дослідивши подані позивачем докази у підтвердження понесених витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що розмір цих витрат не є співмірним із складністю справи і наданими адвокатом послугами, обсягом наданих послуг.

Також, на думку суду, не було належним чином враховано витрачений час на вчинення дій та їх обсяг, що пов`язані з розглядом справи.

В свою чергу, у постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, колегія суддів вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги завищеним та таким, що підлягає зменшенню до 10 000 грн.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, доводам сторін по справі, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що постановлене Одеським окружним адміністративним судом рішення від 17.12.2020 року підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення, про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28.08.2020 року № 001746502 на суму 29 695 738,50 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28.08.2020 року № 001746502, № 001749502, 001751502, 001753502.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» () судовий збір у розмірі 21 020 (двадцять одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна природа» () компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16.07.2021 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук