Справа № 356/106/21
Суддя: Лялик Р. М.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 356/106/21
№ провадження 2-а/356/8/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.21 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р.М.

При секретарі Брунько А.В.

розглянувши у відкритому судовому в приміщенні Березанського міського суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа: поліцейський взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Хмелевський Іван Сергійович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа: поліцейський взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Хмелевський І.С., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2021 року, близько 12 години 00 хвилин на 396 км автошляху М03 Київ-Харків-Довжанський поліцейський взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, сержант поліції Хмелевський І.С. зупинив вантажний автомобіль MAN TGS 19.440, який на праві приватної власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр», яким кермував працівник ТОВ «Арсенал-Центр» ОСОБА_1 . Згаданим вище поліцейським за результатами розгляд справи про адміністративне правопорушення була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 763411 відносно ОСОБА_1 . З постанови вбачається, що водій керував транспортним засобом, у якого шини мають місцеві пошкодження, порізи, розриви, що оголюють корд, відшарування протектора, а також, у якого кількість та режим роботи зовнішніх освітлювальних приладів не відповідала вимогам конструкції транспортного засобу: а саме встановлено два додаткових, не передбачених конструкцією транспортного засобу ліхтарі заднього ходу, чим порушив п.п 31.1, 31.4.3, 31.4.5 ПДР, а також не пред`явив для перевірки на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п 2.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відтак, до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 гривень.

Позивач вважає постанову поліцейського взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Хмелевського І.С. незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню судом, з огляду на те, що зупинення транспортного засобу було незаконним, що має потягнути за собою скасування постанови, оскільки всі подальші дії поліцейського не ґрунтуються на чинних нормах права України. Крім того, як вбачається з протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 01151-00190-20, транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним, у додатках до протоколу технічного огляду наявні фотографії світлових ліхтарів, наявність яких поліцейським кваліфіковано як правопорушення. Спеціалістами під час технічного огляду констатовано ту обставину, що світлові ліхтарі заднього ходу є частиною конструкції технічного засобу, таким чином, два ліхтарі заднього ходу передбачені технічною конструкцією автомобіля, а висновок поліцейського є передчасним та незаконним. Щодо порушення п.п. 31.4.5 ПДР у позові зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до положень п. 2.3 ПДР перед виїздом перевірив технічний стан і комплектність транспортного засобу в складі тягача марки MAN TGS 21.440 з причепом, зокрема, й шини, правильність розміщення та кріплення вантажу, жодних несправностей при цьому не виявив, про що свідчить акт начальника відділу транспортного обслуговування ТОВ «Арсенал-Центр», який був складений при виїзді транспортного засобу з місця дислокації в м. Києві. Відповідно до п. 31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. Наступним місцем стоянки та ремонту транспортного засобу є місто Харків, до якого й рухався автомобіль та в якому несправності ТЗ були усунені, як стверджує позивач. Додає, що доказів того, що шини мали місцеві пошкодження, що оголюють корд, не надано, таким чином, можна зробити висновок, що факт порушення позивачем ПДР належними та допустимими доказами не доведений. Стосовно порушення п. 2.4 ПДР, позивач зазначає, що правовою підставою для виникнення у водія обов`язку пред`явити інспектору поліції документи та транспортний засіб є наявність законної причини зупинення уповноваженою особою його транспортного засобу, якою, зокрема, порушення ПДР. Оскільки притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 121 КУпАП, є незаконним, відповідно, відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої ст. 126 КУпАП. Крім того, як стверджує позивач, ним пред`являлися витребовувані поліцейським документи, про що свідчить відеозапис з відеореєстратора, так само поліцейському було пред`явлено талон про проходження автомобілем та причіпом технічного огляду разом з посвідченням водія. З урахуванням викладеного вище, ОСОБА_1 просить суд позов задовольнити, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 763411 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження в адміністративній справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити, стягнути з Департаменту патрульної поліції суму сплаченого судового збору та витрати на надання професійної правничої допомоги адвоката.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача - адвокат Солдаткін О.С., належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, 06.07.2021 року на електронну пошту суду надійшло його клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідачі - Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департамент патрульної поліції та третя особа: поліцейський взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Хмелевський І.С. в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача - УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції просив провести розгляд справи за його відсутності.

05.05.2021 року канцелярією суду за вх. № 1262 зареєстровано заяву третьої особи - поліцейського взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Хмелевського І.С., у якій він просив провести розгляд справи без його участі.

У порядку ст. 162 КАС України представником відповідача - Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з мотивів того, що позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 15.03.2021 року о 12 годині 23 хвилини на 395 км а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський», ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAN TGS 19.440, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом KRONE, номерний знак НОМЕР_2 , у якого кількість та режим роботи зовнішніх освітлювальних приладів не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу, а саме встановлено додаткові, не передбачені конструкцією транспортного засобу, ліхтарі заднього ходу, а також шини якого мають місцеві пошкодження (порізи, розриви), що оголюють корд, не пред`явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п. 31.1, 31.4.3, 31.4.5 та 2.4 Правил дорожнього руху України. Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та напівпричіпу НОМЕР_4 , відомостей до реєстраційних документів про переобладнання транспортного засобу MAN TGS 19.440, номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіпу KRONE, номерний знак НОМЕР_2 , не внесено, що є порушенням ст. 32 Закону України «Про дорожній рух». До постанови додається відео, що слугує беззаперечним доказом вини позивача. Так, на відео зафіксовано порушення позивачем п. 31.1 та п. 31.4.3 ПДР, та п. 31.4.5 ПДР, а на відео зафіксовано процедуру спілкування ОСОБА_1 з працівниками патрульної поліції від 15.03.2021 року. Так, на відеозаписі зафіксовано (о 12:32:03), що на вимогу інспектора надати для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, водієм перераховані документи так і не було надано. Серію та номер посвідчення водія було встановлено за допомогою бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України. Щодо посилань позивача на незазначення інспектором в поставної підпунктів ПДР, у відзиві, з посиланням на ст. 283 КУпАП, вказано, що обов`язку зазначати підпункт відповідного пункту ПДР дана стаття не містить, а встановлює лише обов`язок зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. На рахунок заявлених позивачем до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції в Полтавській області ДПП на його користь 5000,00 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу, у відзиві вказано, що витрати в сумі 5000,00 грн. за надання адвокатських послуг щодо скасування постанови, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. не охоплюються поняттям обґрунтованості та пропорційності щодо предмета спору, такий розмір витрат на правову допомогу не можна назвати таким, що відповідає принципу співрозмірності та розумності. Крім того, необхідно врахувати складність справи, а саме те, що справа про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у розумінні ст. 286 КАС України належить до категорії справ незначної складності. Зважаючи на те, що позивач дійсно порушив ПДР, його позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відсутні правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що аргументи, викладені у відзиві, не ґрунтуються на чинних нормах права України та фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на умовах строкового трудового договору з 23.11.2020 по 22.02.2021 року прийнятий на основне місце роботи до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» у відділ транспортного обслуговування на посаду: водій автотранспортних засобів. З 23.11.2020 року ОСОБА_1 переміщено на посаду експедитор відділу транспортного обслуговування без зняття виконання обов`язків по основній посаді, що підтверджується наказом № 189-к від 20.11.2020 року ТОВ «Арсенал-Центр» (а.с. 22).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , автомобіль марки MAN моделі TGS 19.440, типу спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_6 зареєстрований за ТОВ «Арсенал-Центр»; відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 загальний напівпричіп марки KRONE моделі SD, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ТОВ «Арсенал-Центр» (а.с. 23-24; 25-26).

04.05.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрростехно» проведено перевірку технічного стану транспортного засобу MAN моделі TGS 19.440, реєстраційний номер НОМЕР_6 , транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним, про що складено протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01151-00189-20. Дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю: не пізніше 04.05.2021 року. Суть переобладнання (за наявності): не вказано (а.с. 27).

Також, 04.05.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрростехно» проведено перевірку технічного стану транспортного засобу KRONE моделі SD, реєстраційний номер НОМЕР_2 , транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним, про що складено протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01151-00190-20. Дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю: не пізніше 04.05.2021 року (а.с. 28).

Наказом № 34-ДЛ від 05.01.2018 року відповідно до положень статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» встановлено транспортному засобу MAN TGS 19.440 (д.н.з. НОМЕР_6 ) місця дислокації (ремонту, стоянки), серед яких і розташовані у м. Харків (а.с. 31-32).

Матеріали справи містять подорожній лист № 3937634 вантажного автомобіля від 09.03.2021 року, автомобіль, д.н.з. НОМЕР_6 , водій ОСОБА_1 , причіп, д.н.з. НОМЕР_2 , у якому відображено, маршрут та послідовність виконання такого маршруту зазначеним вище транспортним засобом (а.с. 14-15). Виїзд з гаража - 09:00 09.03.2021 року, повернення в гараж -18:00 17.03.2021 року (а.с. 14-15).

15.03.2021 року у м. Києві, по пров. Чугуївському, 21 о 04 годині 30 хвилин складено акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання № 691, номерний знак транспортного засобу: НОМЕР_6 , марка, модель: MAN, TGS 19.440, реєстраційний документ: серія НОМЕР_5 , водій: ОСОБА_1 . Результат перевірки стану транспортного засобу: відповідає вимогам безпеки дорожнього руху (а.с. 33-34).

Згідно з актом відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання № 690 від 15.03.2021 року, транспортний засіб причіп KRONE моделі SD, номерний знак: НОМЕР_2 ; реєстраційний документ: серія НОМЕР_4 , водій: ОСОБА_1 за результатами перевірки стану транспортного засобу: відповідає вимогам безпеки дорожнього руху (а.с. 35-36).

15.03.2021 року поліцейським взводу № 2 роти № 4 УПП в Полтавській області ДПП сержантом поліції Хмелевським І.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 763411 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, об`єднані на підставі ст. 36 КУпАП. Суть адміністративного правопорушення: 15.03.2021 року о 12 годині 03 хвилини на автодорозі Київ-Харків-Довжанський М03 395 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якого шини мали порізи, розриви, що оголюють корд, відшарування протектора, а також у якого кількість та режим роботи зовнішніх освітлювальних приладів не відповідала вимогам конструкції транспортного засобу, а саме встановлено два додаткових не передбачених конструкцією транспортного засобу ліхтарі заднього ходу, чим порушив п.п 31.1, 31.4.3, 31.4.5 ПДР, а також не пред`явив для перевірки на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.4 ПДР України. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року, який набрав чинності 07.08.2015 року (далі - Закон України «Про Національну поліцію»), поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу приписів статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, відповідно до п. 1, 2 , 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 с. 9 КАС України).

Так, позивачем не оспорюється наявність повноважень у відповідача на винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 6 ст. 77 КАС України).

В той же час, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Конструкція і технічний стан транспортних засобів, які експлуатуються, повинні відповідати вимогам додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 року № 1166 «Про єдині вимоги до конструкцій та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються».

Державним стандартом України ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» установлено вимоги щодо безпечності та методи контролювання технічного стану КТЗ, що перебувають в експлуатуванні.

Так, відповідно до п.п. 6.1.1. п. 6.1 Розділу 6 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» не дозволено змінювати розташування ПЗС (прилад зовнішній світловий), їх демонтувати, встановлювати додаткові ПЗС, а також змінювати режим роботи ПЗС, якщо це не передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання КТЗ.

Державним стандартом України ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» установлено вимоги щодо безпечності та методи контролювання технічного стану КТЗ, що перебувають в експлуатуванні.

Кількість, колір та наявність приладів зовнішніх світлових на КТЗ визначають відповідно до таблиці 1 (п.п. 6.1.5, п. 6.1 Розділу 6 ДСТУ 3649:2010).

Пунктом 31.1 ПДР встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Підпунктом «а» пункту 31.4.3 Правил дорожнього руху України визначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів у разі, якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: Зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання (п.п. 31.4.3 ПДР).

В силу приписів п.п. 31.4.5. ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: колеса і шини: а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т - 1,0 мм, автобусів - 2,0 мм, мотоциклів і мопедів - 0,8 мм. Для причепів установлюються норми залишкової висоти малюнка протектора шин, аналогічні нормам для шин автомобілів-тягачів; б) шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини; в) шини за розміром або допустимим навантаженням не відповідають моделі транспортного засобу; г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів; ґ) на передню вісь транспортного засобу встановлено радіальні шини, а на іншу (інші) - діагональні; д) на передній осі автобуса, який виконує міжміські перевезення, встановлено шини з відновленим протектором, а на інших осях - шини, відновлені за другим класом ремонту; е) на передній осі легкових автомобілів і автобусів (крім автобусів, які виконують міжміські перевезення) встановлено шини, відновлені за другим класом ремонту; є) відсутній болт (гайка) кріплення або є тріщини диска і ободів коліс.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Нормами ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-ХІІ від 30.06.1993 року передбачено проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Відповідно до положень ч. 3 цієї статті обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

В положеннях статті 37 Закону України «Про дорожній рух» визначені підстави для заборони експлуатації транспортних засобів.

Так, зокрема, ч. 2 ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що експлуатація транспортних засобів також забороняється в разі: порушення вимог щодо їх переобладнання; порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв; виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення.

Згідно пп. «б» п. 31.4.5 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей, зокрема, коли шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про такі адміністративні правопорушення: як, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 124-1 - 126.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 31.4.5 ПДР, а саме: поліцією встановлено, що позивач керував транспортним засобом, який мав технічні несправності, а саме шини транспортного засобу мають місцеві пошкодження (порізи, розриви), що оголюють корд, що забороняє експлуатацію відповідного транспортного засобу.

Позивач же заперечує факт вчинення зазначеного правопорушення та вказує, що його транспортний засіб перебував у належному технічному стані та його шини не містили розривів, що оголюють корд.

Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Судом оглянуто та досліджено відеозапис з камери, що розміщується на форменому одязі працівника поліції, що наданий на цифровому носії інформації DVD-R та міститься в матеріалах справи (а.с. 75 ), з якого вбачається, що цим відеофайлом зафіксована процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, на згаданому вище відеозаписі відображено, що інспектором поліції після зупинення ТЗ і під час спілкування із водієм було роз`яснено водію права та обов`язки, причини зупинки ТЗ і суть вчиненого порушення.

Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, з метою доведення правомірності оскаржуваного рішення суб`єктом владних повноважень надано суду відеозапис з відеореєстратора поліцейських, з якого вбачається момент огляду шин транспортного засобу під керуванням позивача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з вищевказаних положень процесуального законодавства вбачається обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову належними доказами, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Із вказаного вище відеозапису вбачається, що шини транспортного засобу під керуванням позивача дійсно мали очевидні місцеві пошкодження, зокрема, порізи, розриви. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що такі пошкодження з`явилися вже після виїзду ним з місця стоянки автомобіля за маршрутом.

При цьому, як вбачається з вищевикладених вимог ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності технічних несправностей, зокрема, коли шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини.

Відтак, суд приходить до висновку, що загальний стан шин транспортного засобу під керуванням позивача, який вбачається з наданого поліцією відеозапису, не дозволяв експлуатувати відповідний транспортний засіб.

Встановлюючи наявність відповідних технічних несправностей транспортного засобу, поліцейські, як спеціально уповноважені особи з відповідним рівнем підготовки, особисто оглядали транспортний засіб позивача та встановили наявність спірних технічних несправностей.

Суд критично оцінює надані позивачем в якості доказів на спростування факту вчинення ним правопорушення протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01151-00189-20 від 04.05.2020 року та протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01151-00190-20 від 04.05.2020 року, оскільки вони не відображають стан шин транспортного засобу, станом на момент вчинення правопорушення, а саме на 15.03.2021 року.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими посилання позивача та його представника на те, що відповідачем належним чином не доведено наявність на транспортному засобі, яким керував ОСОБА_1 двох додаткових зовнішніх світлових приладів.

Тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП в частині наявності у транспортного засобу від керуванням позивача технічних несправностей, а саме шини транспортного засобу мають місцеві пошкодження (порізи, розриви), що оголюють корд.

Щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд виходить із наступного.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Пунктом 2.1 ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки необхідні документи.

З викладеного вбачається, що передумовою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є підтвердження факту ненадання позивачем документів, які визначені п. 2.1 ПДР.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення надано відеофіксацію вчинення ОСОБА_1 правопорушення, здійснену на камеру, що розміщується на форменому одязі працівника поліції, однак, з перегляду зазначеного відеозапису не видається можливим однозначно встановити, що позивач відмовився надати на вимогу патрульного поліцейського документів, які визначені п. 2.1 ПДР, зважаючи на те, що на відео чути лише працівника поліції, відповіді, які надає позивач почути не видається можливим, що саме він відповідає на запитання поліцейського, не відомо.

З метою спростування позиції відповідача, до позову в якості доказу долучено диск із записом з відеореєстратора, розміщеного в автомобілі, яким керував ОСОБА_1 , однак, як було встановлено в судовому засіданні, вказаний носій не містить інформації до відображення.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у постанові.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено.

За принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, не доведений.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В силу приписів ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було встановлено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, але визнано недоведеним факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме: скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 763411 від 15.03.2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, і надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 9 статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

На підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 7 від 22.03.2021 року (а.с. 37-38); акт прийняття-передачі наданих послуг від 22.03.2021 року (а.с. 41); квитанції № 7В33-М389-МВХ8-0099 від 24.03.2021 року на суму 2500,00 грн., № 0Н92-6Р4А-99ТВ-ЕК5А від 24.03.2021 року на суму 2500,00 грн., платник: ОСОБА_3 , одержувач: ОСОБА_4 , призначення платежу: сплата витрат на правничу допомогу адвоката у справі про скасування постанови ДП 18 № 763411 за договором про надання правової допомоги № 7 (а.с. 2;3).

Як вбачається зі змісту акту прийняття-передачі наданих послуг від 22.03.2021 року адвокат Солдаткін О.С. надав клієнту - ОСОБА_1 правничу допомогу у підготовці позовної заяви про скасування постанови серії ДП 18 № 763411: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції: 2 години (вартість 1 години: 1000,00 грн.): сума: 2000,00 грн., отримання доказів для підготовки позовної заяви, виготовлення копій документів: 1,5 години. 1500,00 грн.; підготовка та подання позовної заяви: 2,5 години, 2500,00 грн. Вартість послуг, наданих адвокатом становить: 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Позивач надав належні, допустимі та достатні докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., які пов`язані із даною справою.

Відтак, з відповідача на користь позивача, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, підлягає стягненню 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на відшкодування понесених витрат у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу.

Оскільки Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, який є юридичною особою публічного права, то саме з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з квитанції № 7ВХ5-3791-04К4-КСВР від 22.03.2021 року за подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 454,00 гривень.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 227 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 90, 132, 134, 139, 268-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 121, 126, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 23, 35, 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року, ст.ст. 14, 35 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII, п.п. 2.1, 2.4, 31.1, 31.4.3, 31.4.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа: поліцейський взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Хмелевський Іван Сергійович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 763411 від 15 березня 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення на ОСОБА_1 на підставі ст. 36 КУпАП штрафу у розмірі 425 гривень, - скасувати.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП надіслати на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 227 (двісті двадцять сім) гривень 00 копійок та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Шостого апеляційного адміністративного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик