Справа № 380/3631/21
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3631/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Грень Н.М. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, в якій позивач з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:

- визнати неправомірною та скасувати постанову від 27.02.2020 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. по виконавчому провадженні №61397836.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 червня 2015 року Франківським районним судом міста Львова ухвалено заочне рішення у справі № 465/6434/13-ц, яким стягнуто на користь ПАТ «Фольксбанк» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № КF 45004 від 08.10.2007 року в сумі 65437,56 дол. США, що в гривневому еквіваленті - 523042,42грн.(п`ятсот двадцять три тисячі сорок дві грн.42коп.). 23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року залишила без змін, і рішення суду набрало законної сили. Звертає увагу суду на те, що тільки 28 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду зупинено виконання заочного рішення Франківського районного суду м. Львова до перегляду в касаційному порядку. Касаційна скарга подана третьою особою була залишена без задоволення. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. 24.02.2020 відкрито виконавче провадження ВП 61397836 з примусового виконання заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 15.06.2015 у справі № 465/6434/13-ц. Згідно виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість по кредитному договору від 08.07.2007 року в сумі 65437,56 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 523042,42 грн. в подальшому 24.02.2020 року відповідачем також винесено постанову про стягнення з боржників основної винагороди приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. в сумі 6543,75 дол. США. У постанові про відкриття виконавчого провадження основна винагорода приватного виконавця зазначена в розмірі: 160318,75 грн. На думку позивача, дії приватного виконавця упереджені. 30.04.2020 відповідачем винесено постанову № ВП 61397836 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Також постановою приватного виконавця 30.04.2020 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної суми винагороди. 30 листопада 2020 року між ТЗОВ Фінансова компанія «Транс Фінанси» та ОСОБА_2 був укладений Договір про прощення боргу за кредитним договором № КF45004 від 08 жовтня 2007 року. Згідно даного договору ОСОБА_2 до 25 листопада 2021 року зобов`язана здійснити погашення частини основної суми заборгованості, а саме тіла кредиту в загальному розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США, згідно графіку погашення заборгованості. Останній день сплати до 25 листопада 2021 року. Станом на сьогодні договір добросовісно виконується. 24 грудня 2020 року представником ТОВ «ФК «Траст Фінанс» була подана заява про повернення виконавчого документа без виконання, оскільки з новим кредитором укладений договір про прощення частини боргу, і рішення суду виконується в добровільному порядку. Жодних коштів приватним виконавцем не було стягнуто. 01.03.2021 року виконавчий лист повернуто на підставі п.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Як зазначено у виконавчому листі, приватним виконавцем Білецьким І.М., стягнення за ВЛ не проводилося.

Вважає що приватний виконавець не вчинив жодних дій на примусове стягнення заборгованості, а отже підстави для стягнення основної винагороди в такому випадку не виникають.

Ухвалою судді від 22.03.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 30.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін.

29.06.2021 судом витребувано від Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП№61397836.

Вказані документи надійшли на адресу суду 14.07.2021. Відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило.

Позивач в судове засідання не прибув повідомлений про дату місце і час його проведення. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання відповідач не прибув, належним чином повідомлені про час дату та місце проведення засідання.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке:

У Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 61397836 з виконання виконавчого листа 465/6434/13ц виданого 27.08.2019 Франківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» заборгованость по кредитному договору №КF45004 від 08.10.2018 року в сумі 65 437,56 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 523 042,42 грн., з яких: - заборгованість по кредиту; 3385,84 дол. США, що еквівалентно 27063,02 грн. заборгованість по відсотках; 98,90 дол. США, що еквівалентно 790,51 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів, стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» судовий збір в розмірі 3441,00 грн.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем 26.02.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у вказаному виконавчому провадженні (а.с.105-106) у п. 3 якої вказано про стягнення з позивача виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 29315,24 грн.

Також приватним виконавцем керуючись ст. 3, ч.3 ст. 40, ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» 27.02.2020 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 6543,75 дол. США. (а.с.101-102).

27.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника майна боржника. (а.с.98-99).

В подальшому 30.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника. (а.с.95-96).

Також в межах виконавчого провадження № 61397836 виконавцем винесено постанову від 01.03.2021 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (а.с.89-90).

Від товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Транс Фінанс», як стягувачем у виконавчому провадженні №61397836, подано заяву про повернення виконавчого документа без виконання. Така заява зареєстрована приватним виконавцем 24.02.21 за № 194 (а.с. 87)

На підставі вищевказаної заяви 01.03.2021 приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.85-86).

Не погоджуючись з постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 6543,75 дол. США. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

гідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) та Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403).

За визначенням статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону № 1404).

Приписами статті 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції № 512/5), вона розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону. Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа (пункт 1, 3 Розділу III Інструкції № 512/5).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404 передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною першою статті 42 Закон № 1404 передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1404 основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон 1403) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону 1403 винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону 1403 передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону 1403).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону 1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).

Пунктом 4 Порядку № 643 встановлено, що фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

З аналізу наведених норм, враховуючи конструкцію статті 31 Закону 1403, законодавець зобов`язує приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження прийняти постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок. При цьому основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення, в залежності від суми, стягнутої за результатами здійснення виконавчих дій, тобто виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Таким чином, стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Як вже зазначено судом, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Посилання позивача на те, що обов`язковими умовами для стягнення суми основної винагороди відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» є фактичне виконання судового рішення та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, є необґрунтованими, оскільки виходячи із вищенаведених положень діючого законодавства визначення суми основної винагороди, що підлягає стягненню, в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, тому приватним виконавцем правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження визначено суму основної винагороди приватного виконавця, яка підлягає стягненню за умови примусового виконання виконавчого документу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 442/2670/17, від 13 березня 2019 року у справі № 812/1413/17.

Суд зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Посилання позивача на рішення Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі по справі № 260/801/19 суд вважає необґрунтованим, оскільки предметом оскарження були постанови приватного виконавця про стягнення з боржника у виконавчому провадженні основної винагороди, винесені одночасно з постановою про повернення виконавчого документу. Тобто, у вказаній справі саме із обставиною відсутності фактичного стягнення заборгованості у примусовому порядку у межах виконавчого провадження, у якому виконавчий документ було повернуто стягувачу, Верховний Суд пов`язував протиправність постанов про стягнення основної винагороди.

Натомість, спірним питанням у справі, що розглядається, є правомірність винесення приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на наведене, суду констатує, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі № 260/801/19 та справі що розглядається, не є подібними, а отже, правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 260/801/19 щодо застосування положень частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону №1403-VIII та пункту 19 Порядку № 643 не може бути застосована до спірних правовідносин.

Враховуючи, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц), суд не бере до уваги посилання позивача на Постанови Верховного суду від 28.10.2020 у справі № 640/13697/19 та від 22.01.2021.2021 у справі № 400/4023/19, оскільки, правовідносини у цих справах і справі, яка розглядається, не є подібними, тому правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду в цих справах, не є релевантними до спірних правовідносин.

Суд звертає увагу на ту обставину, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Ураховуючи, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, а норма ч. 7 ст. 31 Закону № 1403-VIII передбачає право приватного виконавця виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди. То, відповідач, приймаючи спірну постанову про стягнення з божника основної винагороди приватного виконавця, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняте (вчинене) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що відповідні положення відповідачем дотримані, що в свою чергу свідчить про безпідставність позовних вимог, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений у відповідності до ст.271 КАС України 14.07.2021.

Суддя Грень Н.М.