Справа № 420/7879/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7879/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРІЯ-В» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000099/1 від 22.03.2021 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2021/00181 від 22.03.2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 13 травня 2021 року надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРІЯ-В» до Одеської митниці Держмитслужби, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000099/1 від 22.03.2021 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби №UA500500/2021/00181 від 22.03.2021 року.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані рішення та картка відмови є необґрунтованими та незаконними, оскільки декларантом були надані відповідачу усі необхідні документи, які давали митному органу змогу визначити митну вартість товару. Відповідач витребував додаткові документи, навівши підстави їх витребування, що не свідчать про неможливість перевірки числових значень заявленої вартості товару. Одеською митницею не було обґрунтовано, в чому полягали об`єктивні сумніви у митній вартості, заявленій позивачем.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

Копію ухвали від 17 травня 2021 року про відкриття провадження по справі та позов з додатками отримано Одеською митницею Держмитслужби 24 травня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Одеська митниця Держмитслужби відзив на позовну заяву, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслала. У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 16 липня 2021 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

07 вересня 2015 року між ТОВ «ТАВРІЯ-В» та фірмою Guangzhou Yuehua Shoes CO., LTD було укладено контракт на поставку товару №185 (далі - Контракт) (а.с.65-71).

Відповідно до п.1.1. Контракту Продавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених у цьому Контракті, передавати у власність Покупцеві товари (надалі іменується як «Товар»), а покупець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, приймати та оплачувати Товар.

Відповідно до п.2.1. Контракту, загальна сума Контракту складає суму всіх Специфікацій, які будуть підписані сторонами впродовж терміну дії цього Контракту. Вартість одиниці Товару вказана в Специфікаціях до цього контракту.

Відповідно до п.2.2. Контракту, ціна на Товар розуміється згідно умов FOB-CHIWAN або FOB-SHEKOU або FOB-YANTIAN (відповідно до «Інкотермс-2010») і включає вартість завантаження Товару у Продавця, вартість всіх митних формальностей в країні Продавця, вартість сертифікації Товару, вартість тари, вартість пакування та маркування Товару, не включаючи податки і мита на території України.

Відповідно до п.2.3. Контракту, найменування, ціна і кількість товару, що поставляється, узгоджується Сторонами у Специфікаціях, які підписуються на кожну окрему партію Товару, і є невід`ємними частинами цього Контракту.

Відповідно до п.3.1. Контракту, оплата Товару здійснюється у валюті Долари США, код валюти USD 840, у формі банківського переказу на рахунок Продавця протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту надання Покупцю рахунку-фактури - інвойсу на окрему партію Товару за умови, що Продавець не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів до відвантаження Товару будь-якими наявними в його розпорядженні засобами зв`язку інформує про це Покупця шляхом виставлення Покупцеві інвойсу в розмірі 100% від загальної суми окремої партії товару, що поставляється.

Відповідно до п.4.1. Контракту, товар за цим Контрактом має бути поставлений на умовах FOB-CHIWAN або FOB-SHEKOU або FOB-YANTIAN (відповідно до «ІНКОТЕРМС-2010») протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з моменту здійснення попередньої оплати за Товар відповідно до п.3.1 Контракту.

На виконання умов зазначеного Контракту підприємство-нерезидент відправник Guangzhou Yuehua Shoes CO., LTD поставило ТОВ «ТАВРІЯ-В» партію товарів.

22.03.2021 року уповноваженою особою Позивача Столяр В.В. для митного оформлення вантажу було подано до митного органу митну декларацію №UА500500/2021/012038, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору (а.с.54-56).

Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, до митного органу було також подано такі документи: пакувальний лист б/н від 30.01.2021 року (а.с.112-114), рахунок-фактуру (інвойс) №РІ2009030 від 30.01.2021 року (а.с.108-111), коносамент №WMS21012698 від 06.02.2021 року (а.с.105-107), автотранспортну накладну №704547 від 19.03.2021 року (а.с.60), автотранспортну накладну №704548 від 19.03.2021 року (а.с.61), навантажувальний документ №457 від 18.03.2021 року, сертифікат походження товару №21С4403В5770/00145 від 04.02.2021 року, банківський платіжний документ що стосується товару б/н від 03.11.2020 року, документ, що підтверджує вартість перевезення товару №4 від 07.03.2021 року (а.с.91), доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 від 22.04.2016 року (а.с.73-74), доповнення до зовнішньоекономічного договору №2 від 01.11.2017 року (а.с.75-77), доповнення до зовнішньоекономічного договору №3 від 01.11.2018 року (а.с.78-79), доповнення до зовнішньоекономічного договору №4 від 21.12.2020 року (а.с.80-81), доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - специфікація №6 від 08.10.2020 року (а.с.82-88), зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №185 від 07.09.2015 року (а.с.65-72), Акт про зважування №WGT189109 від 19.03.2021 року (а.с.90), Акт про зважування №WGT189110 від 19.03.2021 року (а.с.09), копію митної декларації країни відправлення №40207240 від 31.01.2021 року (а.с.93-95), копію митної декларації країни відправлення №40208995 від 31.01.2021 року (а.с.93-95).

За результатами перевірки митної декларації від 22.03.2021 року №UА500500/2021/012038 Одеською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 22.03.2021 року №UA500500/2021/000099/1 «Про коригування митної вартості товарів» (а.с.49-51) та на підставі вказаного рішення митним органом декларанту видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2021/00181 (а.с.52-53).

Позивач, вважаючи, що рішення про коригування митної вартості товарів від 22.03.2021 року №UA500500/2021/000099/1 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення від 22.03.2021 року №UA500500/2021/00181 є необґрунтованими, такими, що прямо суперечать нормам та вимогам Митного кодексу України, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 року (надалі по тексту МК України) в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Митний кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно частини 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, містять невідповідності чи є такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України, зокрема, у постановах від 10.06.2020 року у справі №1.380.2019.004752, від 10.08.2019 року у справі №826/12825/15, в яких вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20.03.2018 року по справі №815/4132/17, яким колегія суддів, враховуючи встановлені обставини справи погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що Товариство надало усі, передбачені Митним кодексом України, документи, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини. Натомість всупереч частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року) контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування другорядного методу, а саме - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

У пункті першому обставин прийняття Одеською митницею Держмитслужби Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000099/1 від 22.03.2021 року відповідачем зазначено: «відповідно до пп.в) ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п.2.2. зовнішньоекономічного договору (контракту) від 07.09.2015 року №185 витрати на пакування та маркування включені у вартість товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Як було встановлено судом 07 вересня 2015 року між ТОВ «ТАВРІЯ-В» та фірмою Guangzhou Yuehua Shoes CO., LTD було укладено контракт на поставку товару №185 (далі - Контракт) (а.с.65-71).

Відповідно до п.1.1. Контракту Продавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених у цьому Контракті, передавати у власність Покупцеві товари (надалі іменується як «Товар»), а покупець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, приймати та оплачувати Товар.

Відповідно до п.2.1. Контракту, загальна сума Контракту складає суму всіх Специфікацій, які будуть підписані сторонами впродовж терміну дії цього Контракту. Вартість одиниці Товару вказана в Специфікаціях до цього контракту.

Відповідно до п.2.2. Контракту, ціна на Товар розуміється згідно умов FOB-CHIWAN або FOB-SHEKOU або FOB-YANTIAN (відповідно до «Інкотермс-2010») і включає вартість завантаження Товару у Продавця, вартість всіх митних формальностей в країні Продавця, вартість сертифікації Товару, вартість тари, вартість пакування та маркування Товару, не включаючи податки і мита на території України.

Відповідно до п.2.3. Контракту, найменування, ціна і кількість товару, що поставляється, узгоджується Сторонами у Специфікаціях, які підписуються на кожну окрему партію Товару, і є невід`ємними частинами цього Контракту.

Згідно до Специфікації №6 від 08.10.2020 року, яка є невід`ємною частиною зовнішньоекономічного договору (контракту) №185 від 07.09.2015 року , ціна на товар розуміється згідно умов FOB-SHEKOU (Free On Board, або Франко борт Шеко), (відповідно до «Інкотермс-2010») і включає вартість завантаження товару у продавця вартість виконання експортних митних процедур зі сплатою експортного мита та інших зборів в країні експорту для вивезення товару, вартість сертифікації товару, вартість тари, вартість пакування та маркування товару, вартість перевезення до порту відвантаження, вартість завантаження та розміщення на борту судна, зафрахтованого Покупцем, не включаючи страхування, фрахт, податки і мита на території України.

Такі витрати входять у вартість товару та додатковому відшкодуванню зі сторони Покупця не підлягають.

Таким чином, відповідно до умов зазначеного Договору, ціна Товару вже включає в себе вартість упаковки , або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, а тому за правилами ч.10 ст.58 МК України ця складова не підлягає додаванню Позивачем з метою визначення митної вартості товару та вона не може вплинути на правильність визначення митної вартості.

У пункті другому обставин прийняття Одеською митницею Держмитслужби оскаржуваного Рішення відповідачем зазначено, що в інвойсі від 30.01.2021 року №РІ2009030 відсутні будь-які посилання на зовнішньоекономічний договір.

Дане твердження митного органу не відповідає дійсності, оскільки в інвойсі від 30.01.2021 року №РІ2009030 чітко вказано: «For the contract №185 dated 07/09/15» - «До контракту №185 від 07/09/15».

Також, у пункті 3 оскаржуваного рішення, відповідачем зазначено, що умови оплати не відповідають вимогам п.3.1 зовнішньоекономічного договору від 07.09.2015 року №185, а саме 100% передплати інвойсом від 30.01.2021 року №РІ2009030 не відповідає сумі передплати за банківським платіжним документом від 03.11.2020 року.

Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, до митного органу було подано, зокрема такі документи: зовнішньоекономічний договір №185 від 07.09.2015 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору(контракту) специфікацію №6 від 08.10.2020 року , банківський платіжний документ що стосується товару б/н від 03.11.2020 року.

Відповідно до положень п. 5 ч.2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є зокрема платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

SWIFT представляє собою міжнародну міжбанківську систему передачі інформації та здійснення платежів та у розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є міжнародною платіжною системою, яка здійснює свою діяльність на території двох і більше країн та забезпечує проведення переказу коштів у межах цієї платіжної системи, у тому числі з однієї країни в іншу. Разом з тим, у відповідності до положень ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. Положення «Про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів», не містить жодних застережень щодо неможливості застосування SWIFT документів зокрема для визначення вартості товару, при наявності у такому документі реквізитів, які дозволяють ідентифікувати такий платіж.

Вищевказаний банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 03.11.2020 року, згідно до якого була проведена передоплата у сумі 20 952,58 доларів США за дану партію Товару, є належним документом, що підтверджує проведення передоплати за дану партію Товару, оскільки містить усі реквізити, необхідні для ідентифікації платежу з даною поставкою.

Щодо зауваження митного органу про те, що у платіжному банківському документі від 03.11.2020 року зазначено суму 20 952,58 дол. США передоплати, що складає 70 % від суми партії товару і начебто не відповідає узгодженим умовам сторін контракту (розділом 3 якого передбачена передоплата у розмірі 100%), слід зазначити, що вищезазначений документ є підтвердженням здійснення передоплати за товар Позивачем, при цьому виконання декларантом умов договору купівлі-продажу товарів не відноситься до повноважень Одеської митниці.

Цивільні (господарські) відносини реалізуються на засадах диспозитивності. У процесі реалізації належних їм прав-обов`язків договірні сторони можуть відступити від визначеного договором алгоритму їх реалізації за умови відсутності заперечень з боку іншої сторони.

Відповідач, обґрунтовуючи свої сумніви щодо заявленої Позивачем митної вартості задекларованого товару посилається на ту обставину, що Позивачем нібито не були додержані розміри передоплати, вказані у зовнішньоекономічному договорі(контракті) та специфікації. Однак, яким чином ця обставина впливає на правильність визначення заявленої декларантом митної вартості на товар та свідчить про неможливість застосування основного методу при її визначенні, Відповідачем не аргументовано.

Таким чином, суд вважає, що вказані розбіжності між розміром передоплати, яка передбачена р.3 Контракту (100%) та розміром передоплати, що була фактично здійснена Позивачем (70 %), ніяким чином не впливали на визначення митної вартості товарів, не заважали митному органу у визначенні митної вартості товарів та не можуть бути покладені в обґрунтування рішення про коригування митної вартості.

Суд вважає, що надані уповноваженою особою Позивача до Одеської митниці Держмитслужби для митного оформлення товару документи, які відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена Позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсі, специфікації).

В оскаржуваному рішенні також зазначено, що в результаті проведеної з декларантом консультації обрано другорядний метод (резервний) визначення митної вартості, у зв`язку із чим проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не подані також і докази проведення консультацій з декларантом, відтак, застосування резервного методу визначення митної вартості відбулося без урахування права декларанта прийняти участь у визначенні митної вартості в найбільш обґрунтований спосіб.

Згідно до приписів пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути па ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Також, посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) ДПС України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість.

Щодо цього питання, Верховний Суд сформував правову позицію, зазначивши, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (постанови від 21.02.2018 року у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року у справі №818/1186/17).

З урахуванням наведеного, твердження митного органу, якими обґрунтовано рішення про коригування митної вартості товару є безпідставними, так як контролюючим органом не доведено існування розбіжностей у складових митної вартості товару, що унеможливили б визначення митної вартості за ціною контракту, тобто за першим методом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені МК України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту).

Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця.

В свою чергу, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

У ході розгляду справи відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в достовірності наданої інформації та не дають можливості визначити митну вартість шляхом застосування обраного декларантом основного методу за ціною договору.

За викладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Звежинський проти Польщі», заява №34049/96 відповідно до п.71 якого суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності (цит. вище справа Брумареску). Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (див. рішення у справі «Pressos Compania Naviera S. A. та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995, серія A, N 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (див. цит. вище рішення у справі Спорронга і Льонрота. При цьому, п. 73 суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно рішення у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», заява №23620/05, відповідно до п.17 суд повторює, що будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших авторитетних джерел, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, пп. 69-73, серія А №52).

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, наявні в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРІЯ-В» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000099/1 від 22.03.2021 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2021/00181 від 22.03.2021 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ТОВ «ТАВРІЯ-В» у загальній сумі 13 121 грн. 83 коп., сплачені згідно платіжних доручень від 06 травня 2021 року №83 на суму 10 851,83 та від 06 травня 2021 року №78 на суму 2270,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРІЯ-В» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000099/1 від 22.03.2021 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2021/00181 від 22.03.2021 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000099/1 від 22.03.2021 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби №UA500500/2021/00181 від 22.03.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРІЯ-В» суму сплаченого судового збору в розмірі 13 121 грн. 83 коп. (тринадцять тисяч сто двадцять одна гривня вісімдесят три копійки).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ТАВРІЯ-В» (вул. Мясоїдівсьа, 14, м. Одеса, 65091, ).

Відповідач: Одеська митниця Держмитслужби (вул. Лип Івана та Юрія, буд.21А, м. Одеса, 65078, ).

Суддя С.О. Cтефанов