Справа № 580/2008/21
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року справа № 580/2008/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення виплати позивачу одноразової грошової допомоги, шляхом перерахування суми виплати на рахунок позивача відповідно до вимог п.10 Постанови КМУ від 21.10.2015 №850 протягом двох місяців з дня прийняття рішення ДФС України та невиконання рішення суду від 03.07.2020 №580/1892/20;

стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу в зв`язку з загибеллю (смертю) працівника податкової міліції ОСОБА_2 в сумі 960500,00 грн. згідно з вимогами Закону України Про міліцію, Постанови КМУ від 21.10.2015 №850.

Позов мотивовано тим, що відповідач всупереч вимог закону не виплатив позивачу вищевказану допомогу не зважаючи на наявність судових рішень, які набрали законної сили, про зобов`язання її нарахувати та виплатити.

Ухвалою від 13.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановив відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

27.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що виплата вказаної допомоги здійснюється за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом. Видатки для виплати допомоги заплановані на 2021 рік. Отже, порушень законодавства та прав позивача не допущено.

Ухвалою від 11.06.2021 суд продовжив на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк розгляду справи.

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) суду не надали, суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без їх виклику (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 (позивач у справі) та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 11.09.2015 відповідно свідоцтва Серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва від 19.02.2019 серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Причиною смерті став нещасний випадок, що стався 30.01.2019 о 20 годині 20 хвилин.

Згідно з постановою від 22.04.2019 №13 М(ВЛ)К ДУ ТМ МВС України по Черкаській області травма, що 13.02.2019 призвела до смерті співробітника податкової міліції ОСОБА_2 : Забій головного мозку. Травматичний субарахноїдальний крововилив, - так, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 у справі №580/2197/19 відповідач склав висновок від 24.02.2020 про призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) працівника податкової міліції. Цей висновок затверджений в.о. голови ДФС України С. Солодченком 02.03.2020.

Згідно з висновком право на одноразову допомогу мають дружина ОСОБА_2 ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 . Розмір допомоги становить 960500,00грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 у справі №580/1892/20, що набрало законної сили 27.11.2020, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Черкаській області щодо не проведення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги, шляхом перерахування суми виплати на її рахунок відповідно до вимог п.10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, протягом двох місяців з дня прийняття рішення ДФС України.

Зобов`язано Головне управління ДФС у Черкаській області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в зв`язку із загибеллю (смертю) працівника податкової міліції ОСОБА_2 в сумі 960500,00грн. згідно з вимогами Закону України "Про міліцію" і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Оскільки вказані кошти відповідачем не виплачені, позивач звернулась в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України.

Статтею 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України Про міліцію та Законом України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Пунктом 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі Закон №580-VIII) встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з висновками Верховного Суду в постановах від 07 березня 2018 року у справі №64/5571/16-а та від 19 квітня 2018 року у справі №822/31/18 у подібних правовідносинах, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягають застосуванню судами нижчих інстанцій, аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, якому під час перебування на службі в органі податкової міліції, встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію".

Крім того, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону №580-VIII підтверджено рішеннями Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 у справі №580/2197/19, яке набрало законної сили 23.12.2019 та від 03.07.2020 у справі №580/1892/20, що набрало законної сили 27.11.2020.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України від 20.12.1990 №565-XII Про міліцію (далі Закон №565-XII) у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків сім`ї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Суд врахував, що спір щодо наявності підстав для виплати позивачу вказаної допомоги або її розміру між сторонами відсутній, оскільки, як зазначено вище, 24.02.2020 відповідач склав висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) працівника податкової міліції, який затверджений в.о. голови ДФС України С. Солодченком 02.03.2020.

Пунктом 1 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі Порядок №850) встановлено, що він визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

На підставі п.9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п.10 Порядку №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Виплата грошової допомоги згідно з п.11 Порядку №850 проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Оцінюючи доводи відповідача, що виплату вказаної допомоги буде здійснено після виділення коштів, які надійдуть від ДФС України, суд врахував таке.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, в Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

З огляду на зміст статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 цього рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на вищевикладене є необґрунтованими, посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань, як на підставу невиплати грошової допомоги.

Крім того доказів звернення до ДФС України щодо внесення змін до кошторису з метою виплати одноразової грошової допомоги позивачу суду не надано.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

У пунктах 70-71 рішення по справі "Рисовський проти України" (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74).

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі Брайєн проти Об`єднаного Королівства (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі Путтер проти Болгарії (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Натомість, у цій справі, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року справі №816/303/16.

У постанові від 26 червня 2018 року у справі №809/1231/16 Верховний Суд зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд наголошує, що відповідно до ст.13 Європейської конвенції з прав людини кожен, чиї права, свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Пунктом 13 Порядку №850 визначено, що працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) - члени його сім`ї, батьки та утриманці можуть пред`явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Оскільки причиною смерті ОСОБА_2 був нещасний випадок, що стався 30.01.2019, і право на отримання позивачем одноразової грошової допомоги в сумі 690500,00 грн. доведено під час розгляду справ №580/2197/19 та №580/1892/20, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав позивача є стягнення на її користь вказаних коштів з відповідача.

Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Черкаській області щодо непроведення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги, шляхом перерахування суми виплати на її рахунок у зв`язку із загибеллю (смертю) працівника податкової міліції ОСОБА_2 в сумі 960500,00грн. відповідно до вимог п.10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, протягом двох місяців з дня прийняття рішення ДФС України.

Стягнути з Головного управління ДФС у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул.Хрещатик, 235, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу в зв`язку із загибеллю (смертю) працівника податкової міліції ОСОБА_2 в сумі 960500,00грн. (дев`ятсот шістдесят тисяч п`ятсот гривень нуль копійок) згідно з вимогами Закону України Про міліцію і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя О.А. Рідзель