Справа № 140/14529/20
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року ЛуцькСправа № 140/14529/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

за участю секретаря судового засідання Столярчук А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Вознюка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Служби безпеки України (далі - СБУ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу в підрозділах Державної прикордонної служби України та СБУ, зокрема, з 22.05.2015 по 22.03.2017 в Луцькому прикордонному загоні, з 23.03.2017 по 16.11.2018 - в СБУ.

Згідно із наказом голови СБУ від 05.03.2019 № 268-ос позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 16.11.2018 у запас Збройних Сил України, але в день звільнення відповідач не провів із позивачем повного розрахунку, зокрема, не виплатив індексацію грошового забезпечення та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 у справі № 140/5686/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), СБУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та СБУ щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з липня по жовтень 2015 року включно, з 01.01.2016 по 22.03.2017 та з 23.03.2017 по 16.11.2018, зобов`язано Луцький прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового за періоди з липня по жовтень 2015 року включно та з 01.01.2016 по 22.03.2017, зобов`язано СБУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.03.2017 по 16.11.2018.

10.09.2020 на картковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 627,05 грн. індексації грошового забезпечення.

Крім того, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі № 140/6918/20 за позовом ОСОБА_1 до СБУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність СБУ щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, зобов`язано СБУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки.

10.09.2020 на картковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 25476,56 грн. грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Позивач вказує, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягала у несвоєчасній виплаті належним грошових сум при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, що є порушенням статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та відповідно до статті 117 цього Кодексу підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку з 17.11.2018 по день виплати коштів.

Позивач, з урахуванням нової редакції позовної заяви (а. с. 79-85), просить визнати протиправною бездіяльність СБУ щодо не проведення 16.11.2018 остаточного розрахунку індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 23.03.2017 по 16.11.2018 при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати індексації грошового забезпечення при звільненні з 17.11.2018 по 09.09.2020, визнати протиправною бездіяльність СБУ щодо не проведення 16.11.2018 остаточного розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2018 роки при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум в частині невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2018 роки при звільненні з 17.11.2018 по 09.09.2020 (а. с. 79-85).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 33-34).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 97-102) представник відповідача СБУ Вознюк В.М. позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що норми трудового законодавства на відносини з питань проходження військової служби не поширюються, у даному випадку відсутня вина у виплаті спірних коштів.

Крім того, учасники справи подали до суду відповідь на відзив (а. с. 91-95) та заперечення (а. с. 106-107), у якій виклали доводи аналогічні тим, які зазначені у позовній заяві та відзиві.

30.04.2021 суд постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче засідання (а. с. 110).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 130).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених у заявах по суті справи, та просить його задовольнити, вказавши також, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.11.2018 по 09.09.2020 за його розрахунками складає 241828,60 грн. (430,30 грн. х 562 календарних дні = 241828,60 грн.).

Представник відповідача Вознюк В.М. в судовому засіданні позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у завах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в підрозділах Державної прикордонної служби України та СБУ, зокрема, з 22.05.2015 по 22.03.2017 в Луцькому прикордонному загоні, з 23.03.2017 по 16.11.2018 - в СБУ, що підтверджується довідками Луцького прикордонного згону від 10.12.2019 № 12/975 (а. с. 11), та СБУ від 03.01.2020 № 11/6-16 (а. с. 14).

Наказом голови СБУ від 05.03.2019 № 268-ос «По особовому складу» звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «б» пункту 61, підпунктом «е» (у зв`язку із набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» капітана ОСОБА_1 , виключивши його зі списків особового складу з 16.11.2018; виплачено грошову компенсацію за 30 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік та грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 12234,92 грн. (а. с. 15).

Відповідно до листа СБУ від 04.01.2020 № 21/2/2-21 грошова компенсація за неотримане речове майно перерахована позивачу платіжним дорученням № 1830 від 29.03.2019 в сумі 12234,92 грн., а грошова компенсація за 30 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік виплачена в сумі 13648,16 грн. (а. с. 16-17).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 у справі № 140/5686/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), СБУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та СБУ щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з липня по жовтень 2015 року включно, з 01.01.2016 по 22.03.2017 та з 23.03.2017 по 16.11.2018, зобов`язано Луцький прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового за періоди з липня по жовтень 2015 року включно та з 01.01.2016 по 22.03.2017, зобов`язано СБУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.03.2017 по 16.11.2018 (а. с. 21-24).

10.09.2020 на картковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 627,05 грн. індексації грошового забезпечення, що підтверджується випискою по рахунку (а. с. 30), довідкою СБУ від 26.10.2020 № 21/2/2-1254 (а. с. 56), платіжним дорученням від 09.09.2020 № 5144 (а. с. 57) та розрахунково-платіжною відомістю за вересень 2020 року (а. с. 58).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі № 140/6918/20 за позовом ОСОБА_1 до СБУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність СБУ щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, зобов`язано СБУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки (а. с. 26-28).

10.09.2020 на картковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 25476,56 грн. грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а. с. 29), довідкою СБУ від 26.10.2020 № 21/2/2-1253 (а. с. 59), платіжним дорученням від 09.09.2020 № 5140 (а. с. 60) та розрахунково-платіжною відомістю за вересень 2020 року (а. с. 61).

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці, визначає Закон України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР), відповідно до статті 1 якого заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 «Структура заробітної плати» Закону № 108/95-ВР надані такі визначення: основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України , а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зміст спірних правовідносин, які склались у цій справі, зводиться до питання щодо розміру виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби. При цьому, виплату позивачу грошової компенсації вартості за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення при звільненні проведено не було, між сторонами виник спір про розмір належних позивачу сум при звільненні, внаслідок чого спір було вирішено на користь останнього (рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 у справі № 140/5686/20, від 15.07.2020 у справі № 140/6918/20).

При вирішенні даного спору суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 120/2617/20-а, які полягають у такому.

Положення частини першої і частини другої статті 117 КЗпП України стосуються відмінних (різних) правових ситуацій, які передбачають різні правові наслідки для роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, при цьому істотне значення має наявність спору щодо суми належних працівникові при звільненні сум.

Дійсно, частина перша статті 117 КЗпП України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП України, має право на відшкодування, якщо спір буде вирішено на його користь. Розмір заборгованості та відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

Отже, у разі якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в такому випадку, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Таким чином, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягала у несвоєчасній виплаті належних грошових сум при звільненні з військової служби (зокрема, при звільненні 05.03.2019 позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення та грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, остаточний розрахунок проведений лише 10.09.2020), що є порушенням статті 116 КЗпП України та відповідно до статті 117 цього Кодексу - підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц). Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас, чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України , виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19. Для застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно з`ясувати загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності (постанова Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 120/2617/20-а).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу голови СБУ від 05.03.2019 № 268-ОС «По особовому складу» позивачу при звільненні належали до виплати кошти в сумі 25883,08 грн., в т. ч. грошова компенсація за неотримане речове майно в сумі 12234,92 грн., грошова компенсація за 30 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік в сумі 13648,16 грн. Відповідно до довідки про грошове забезпечення від 06.05.2021 № 21/2/2-526 (а. с. 121) на день звільнення позивача з військової служби грошове забезпечення йому не виплачувалося, оскільки, як вбачається із пояснень учасників справи, позивач був відсторонений від посади у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності.

Отже, загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 51986,69 грн., з яких:

25883,08 грн., в т. ч. грошова компенсація за неотримане речове майно в сумі 12234,92 грн., грошова компенсація за 30 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік в сумі 13648,16 грн., що становить 49,79%;

26103,61 грн., в т. ч. 627,05 грн. індексації грошового забезпечення, 25476,56 грн. грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, що становить 50,21%.

Згідно із абзацом четвертим пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Суд бере до уваги довідки СБУ від 06.05.2021 № 21/2/2-56 (а. с. 121), від 02.06.2021 № 21/2/2-750 (а. с. 126), відповідно до яких розмір грошового забезпечення позивача за січень 2018 року становив 11532,00 грн., за лютий 2018 року - 13856,00 грн. Відтак, середньоденне грошове забезпечення за січень - лютий 2018 року (вказані місяці взяті до розрахунку з огляду на те, що позивач з березня 2018 року по день звільнення був відсторонений та грошового забезпечення не отримував) становить 430,30 грн. (11532,00 грн. + 13856,00 грн. / 59 днів).

При цьому, на думку суду, період затримки розрахунку при звільненні необхідно обчислювати не з 16.11.2018, як про це вказує позивач, а з 06.03.2019, з огляду на таке.

Суд звертає увагу, що станом на 16.11.2018 позивач перебував у статусі військовослужбовця та остаточний розрахунок з ним саме 16.11.2018 та у період з 16.11.2018 до 05.03.2019 (день видання наказу від 05.03.2019 № 268-ОС) фізично проведений бути не міг. З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено з військової служби з 16.11.2018 наказом від 05.03.2019 № 268-ОС (а. с. 15), який був виданий у день, коли відповідачу стало відомо про дату (16.11.2018) набрання законної сили обвинувальним вироком суду відносно ОСОБА_1 . Суд також враховує, що позивач не оскаржив наказ від 05.03.2019 № 268-ОС в частині дати звільнення з військової служби.

Отже, на переконання суду, період затримки розрахунку при звільненні становить з 06.03.2019 (наступний день після видання наказу від 05.03.2019 № 268-ОС про звільнення позивача з військової служби) по 09.09.2020, що складає 554 дні, а загальна сума середнього грошового забезпечення за цей період становить 238386,20 грн. (430,30 грн. х 554 дні).

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 119693,71 грн. як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (50,21 % від 238386,20 грн.).

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності СБУ щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення з СБУ на користь ОСОБА_1 (з урахуванням принципу пропорційності) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 119693,71 грн., а також про відмову у задоволенні решти позовних вимог (зокрема, щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.11.2018 по 05.03.2019).

Керуючись статтями 243 - 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні з військової служби.

Стягнути з Служби безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ідентифікаційний код 00034074) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 119693 гривні 71 копійка (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто три гривні сімдесят одна копійка).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх

Повний текст рішення складений 16 липня 2021 року