Справа № 300/972/21
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2021 р. справа № 300/972/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Мушинський Віктор Таудешович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради про:

визнання протиправною відмови Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - для реконструкції квартири АДРЕСА_1 ;

зобов`язання Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності надати позивачу містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - для реконструкції квартири АДРЕСА_1 .

Підставами позову зазначено, що позивачем були подані всі необхідні документи для отримання містобудівних умов та обмежень, які відповідають вимогам законодавства. Зауваження від Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності щодо поданих документів відсутні. Власники суміжних квартир за №№31, 33 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали нотаріально завірені заяви про надання згоди на здійснення позивачем реконструкції квартири АДРЕСА_1 , з пристосуванням під торгово-офісні приміщення та влаштування окремих виходів з АДРЕСА_2 . Позивач не погоджується з підставою відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - відсутність погодження реконструкції квартири позивача з усіма співвласниками будинку, оскільки вважає, що має право проводити переобладнання квартири за наявності згоди власників суміжних квартир та без згоди всіх власників будинку.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради 02.04.2021 подав до суду відзив на адміністративний позов (а.с.41-43). У відзиві представник відповідача не погодився з доводами позивача. Заперечення обґрунтоване тим, що відповідач діяв у порядку та спосіб, визначений п.2 ч.3 та п.1 ч.4 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки власниками будинку АДРЕСА_2 є власники квартир будинку, а серед документів, поданих позивачем для отримання містобудівних умов та обмежень відсутня згода усіх співвласників квартир у зазначеному будинку. Просив відмовити в задоволенні позову.

07.04.2021 на адресу суду надійшов відзив Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради на адміністративний позов (а.с.52-57). Зазначено, що пунктом 3.4. рішення Івано-Франківської міської ради від 11.12.2020 №311-2 "Про внесення змін у рішення міської ради від 26.11.2020р. №307-1 та затвердження Положень виконавчих органів міської ради" перейменовано виконавчий орган Івано-Франківської міської ради Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради на Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради. У відзиві представник відповідача заперечив доводи позивача. Зазначив, що листом Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради від 06.10.2020 №С/11830 повідомлено позивача про відмову у наданні адміністративної послуги з причини відсутності нотаріально посвідчених згод усіх власників квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 для проведення реконструкції квартири, а також про порушення норм пункту 5.42 ДБН В.2.2-15-2019 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення", який визначає, що приміщення громадського призначення, крім приміщень громадського призначення гуртожитків і житлових будинків для осіб літнього віку та осіб з інвалідністю, повинні мати окремі входи та евакуаційні виходи, ізольовані від житлової частини будинку. Також зазначено, що у проектованій реконструкції квартири під торгово-офісні приміщення у багатоквартирному житловому будинку немає окремо виділеної земельної ділянки, а лише прибудинкова територія, тому для реконструкції квартири з використанням прибудинкової території відповідно до частини 3 статті 42 Земельного кодексу України необхідна згода співвласників. При цьому, аргументовано, що відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Просив відмовити в задоволенні позову.

19.04.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (а.с.65-67). Також, 19.04.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради (а.с.70). Відповідно до відповідей на відзиви позивач заперечує доводи відповідачів. Заперечення мотивовані тим, що частиною 3 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлений вичерпний перелік містобудівних умов та обмежень, серед якого відсутня вимога подання засвідченої в установленому законом порядку згода співвласників будинку. Обґрунтовано що реконструкція житлової квартири АДРЕСА_1 під торгово-офісні приміщення здійснюється виключно в межах даної квартири. Зазначено, що вхід у квартиру №32 є окремий і зроблено на місці вікна без втручання у несучі стіни. В проекті на реконструкцію квартири не передбачено виділення окремої земельної ділянки. Сходи запроектовані збірно-розбірні. На аргументи відповідача щодо застосування вимог пункту 5.42 ДБН В.2.2-15-2019, зазначено, що пристосування квартири під торгово-офісні приміщення передбачає наявність окремого входу зі сторони вулиці та приміщення знаходяться на першому поверсі, тому потреба у евакуаційному виході відсутня. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористались.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири загальною площею 42.1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу квартири №234 від 01.03.2016 (а.с.11).

Згідно з технічним паспортом, виданим ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" 17.12.2015, інвентаризаційна справа №6910, дана квартира розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку (а.с.12, 13).

ОСОБА_3 , як власник квартири №31 , та ОСОБА_2 , як власник квартири №33 у 2017 році, надали нотаріально завірені заяви про надання згоди на здійснення позивачем реконструкції квартири АДРЕСА_1 , з пристосуванням під торгово-офісні приміщення та влаштування окремих виходів з АДРЕСА_2 (а.с.14, 15).

На замовлення позивача №01-2020 архітектором ОСОБА_5 розроблено Містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками на реконструкцію житлової квартири №32 під торгово-офісні приміщення по АДРЕСА_2 (а.с.7-21).

За результатом розгляду звернення позивача від 28.09.2020 про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - реконструкції квартири АДРЕСА_1 під офісні приміщення, Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради відповіддю від 06.10.2020 №С/11830, повідомило позивача про те, що питання даної реконструкції необхідно погодити з усіма співвласниками багатоквартирного будинку, якими є власники квартир будинку, оскільки згідно п.2 ч.3 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", при проведенні реконструкції необхідна згода власника будинку. Також зазначено, що згідно пункту 5.42 ДБН В.2.2-15-2019 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" приміщення громадського призначення, крім приміщень громадського призначення гуртожитків і житлових будинків для осіб літнього віку та осіб з інвалідністю, повинні мати окремі входи та евакуаційні виходи, ізольовані від житлової частини будинку (а.с.6).

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та сьомою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією (пункт 8 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно пункту 2 частини 3 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації).

Пунктом 1 частини 4 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, серед інших, є неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень.

Згідно з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини п`ятої статті 319 Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною першою статті 8 Житлового кодексу УРСР встановлено, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 151 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Положеннями підпункту 1 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає змогу дійти висновку, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності; в усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №210/8381/13-а.

Статтею 5 Закону України "Про основи містобудування" передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів об`єктів нерухомості, що оточують місце будівництва.

На підставі аналізу наведених правових норм Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 у справі №2а-4383/10/1412 та від 23.10.2018 у справі №728/2655/15-а сформував позицію, що для проведення перебудови та переобладнання житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані в обов`язковому порядку отримати згоду власників суміжних приміщень.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.02.2021 у справі №165/403/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частини другої статті 383 Цивільного кодексу України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Отже, для проведення перебудови та переобладнання житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані в обов`язковому порядку отримати згоду власників суміжних приміщень, однак не усіх співвласників багатоквартирного будинку.

Враховуючи наведене, оскільки, як встановлено, власники суміжних квартир за №№31, 33 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2017 році надали нотаріально засвідчені заяви про надання згоди на здійснення позивачем реконструкції квартири АДРЕСА_1 , з пристосуванням під торгово-офісні приміщення та влаштуванням окремих виходів з АДРЕСА_2 , відповідач за результатом розгляду звернення позивача від 28.09.2020 про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - реконструкції вказаної квартири №32 під офісні приміщення, у відповіді від 06.10.2020 за №С/11830, необґрунтовано повідомив позивача про те, що питання даної реконструкції необхідно погодити з усіма співвласниками багатоквартирного будинку.

З приводу зазначення відповідачем того, що у проектованій реконструкції даної квартири під торгово-офісні приміщення у багатоквартирному житловому будинку немає окремо виділеної земельної ділянки, а лише прибудинкова територія, тому для реконструкції квартири з використанням прибудинкової території необхідна згода співвласників, суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки в даному випадку Містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками на реконструкцію житлової квартири не передбачає використання прибудинкової території при здійсненні реконструкції житлової квартири.

Щодо, посилання відповідача у відповіді від 06.10.2020 за №С/11830 на вимоги пункту 5.42 ДБН В.2.2-15-2019 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" суд зазначає наступне.

Пунктом 5.42 ДБН В.2.2-15-2019 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" визначено, що приміщення громадського призначення, крім приміщень громадського призначення гуртожитків і житлових будинків для осіб літнього віку та осіб з інвалідністю, повинні мати окремі входи та евакуаційні виходи, ізольовані від житлової частини будинку.

Як встановлено, згідно з технічним паспортом, виданим ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" 17.12.2015, інвентаризаційна справа №6910, дана квартира розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку (а.с.12, 13).

Відповідно до Містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками на реконструкцію житлової квартири №32 під торгово-офісні приміщення по АДРЕСА_2 , розробленого архітектором на замовлення позивача за №01-2020, план реконструкції даної квартири передбачає окремі входи та евакуаційний вихід, ізольовані від житлової частини будинку (а.с.21).

Крім того, відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 "Техніко-економічний показник" пояснюючої записки архітектора, технічні рішення, представлені в архітектурних кресленнях відповідають екологічним, санітарно-гігієнічним та протипожежним вимогам, що діють на території України та забезпечують безпечну експлуатацію об`єму при виконанні передбачених робочим кресленням підприємств (а.с.18).

Відтак, посилання відповідача у відповіді від 06.10.2020 за №С/11830 на вимоги пункту 5.42 ДБН В.2.2-15-2019, як на підставу відмови у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень для реконструкції вказаної квартири №32 під офісні приміщення, є необґрунтованими, оскільки план реконструкції даної квартири, яка розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, передбачає окремі входи та евакуаційний вихід, ізольовані від житлової частини будинку.

За таких обставин, є протиправними дії Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності щодо відмови у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - для реконструкції квартири АДРЕСА_1 .

Щодо вимоги про зобов`язання Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності надати позивачу містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - для реконструкції квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі №826/7631/15.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". При цьому дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.

Вказана позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а та від 29.03.2018 у справі №816/303/16.

Таким чином, вирішуючи вимогу про зобов`язання Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності надати позивачу містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - реконструкції квартири під торгово-офісні приміщення, суд виходить з меж повноважень органу місцевого самоврядування та архітектури в сфері надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, визначених законом, та перевірки дотримання відповідачем усіх визначених законом умов при прийнятті оскаржуваного рішення.

Як встановлено предметом даної адміністративної справи є відмова Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності, оформлена відповіддю від 06.10.2020 №С/11830, за результатом розгляду звернення позивача від 28.09.2020 про надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - реконструкції квартири АДРЕСА_1 під офісні приміщення, відповідно до якої відповідач повідомв позивача про те, що питання даної реконструкції необхідно погодити з усіма співвласниками багатоквартирного будинку, якими є власники квартир будинку, оскільки згідно п.2 ч.3 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", при проведенні реконструкції необхідна згода власника будинку. Також зазначено, що згідно пункту 5.42 ДБН В.2.2-15-2019 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" приміщення громадського призначення, крім приміщень громадського призначення гуртожитків і житлових будинків для осіб літнього віку та осіб з інвалідністю, повинні мати окремі входи та евакуаційні виходи, ізольовані від житлової частини будинку (а.с.6).

Відповідно до пунктів 1.1 Положення "Про Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради", Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради (надалі - Управління) є виконавчим органом Івано-Франківської міської ради. Управління відповідно до покладених на нього завдань у сфері регулювання забудови територій визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та надає відповідні висновки, надає суб`єктам містобудівної діяльності у встановленому порядку містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок, забезпечує отримання інших вихідних даних на проектування об`єктів, а також іншої інформації з містобудівного кадастру відповідно до законодавства (пункт 2.3 підпункт 2.3.1).

Згідно з пунктом 3.4 рішення Івано-Франківської міської ради від 11.12.2020 №311-2 "Про внесення змін у рішення міської ради від 26.11.2020 №307-1 та затвердження Положень виконавчих органів міської ради" перейменовано виконавчий орган Івано-Франківської міської ради Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради на Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради (а.с.59-62).

Враховуючи наведене, необхідність перевірки дотримання усіх визначених законом умов для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Слід визнати протиправними дії Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності щодо відмови позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень для реконструкції квартири АДРЕСА_1 під офісні приміщення, оформленої відповіддю від 06.10.2020 №С/11830, та зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради повторно розглянути звернення позивача від 28.09.2020 про надання містобудівних умов та обмежень для реконструкції квартири АДРЕСА_1 під офісні приміщення та прийняти рішення за результатом його розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому судовому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині, слід стягнути з Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 908,00 гривень.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд, дослідивши ордер серії АТ №1008504 від 16.03.2021, договір про надання правової допомоги №1/10 від 19.10.2020, додаткову угоду до вказаного договору №1 від 10.03.2021, акти прийняття-здачі виконаних робіт від 16.03.2021 та від 27.04.2021, квитанції №1 від 16.03.2021 та №5 від 27.04.2021, встановив, що адвокат на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №868 від 20.04.2012, надав позивачу правничу допомогу щодо звернення до суду з даним позовом вартістю 4500,00 грн. (а.с.22-29, 74, 75).

За таких обставин, 4500,00 грн. витрат позивача на правничу допомогу адвоката підтверджені належним чином. При цьому, вказана сума витрат є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами та наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

Таким чином, враховуючи вищенаведене слід стягнути з Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності щодо відмови ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень для реконструкції квартири АДРЕСА_1 під офісні приміщення, оформленої відповіддю від 06.10.2020 №С/11830.

Зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради (, вул. Незалежності, 9, м. Івано-Франківськ, 76018) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1 , АДРЕСА_8 ) від 28.09.2020 про надання містобудівних умов та обмежень для реконструкції квартири АДРЕСА_1 під офісні приміщення та прийняти рішення за результатом його розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому судовому рішенні у справі №300/972/21.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.