Справа № 520/1131/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 р. Справа № 520/1131/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В. по справі № 520/1131/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД ТЕКСТИЛЬ"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Голд Текстиль" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому з просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA807000/2020/001845/2 від 10 вересня 2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення ;

- стягнути на користь ТОВ «ГОЛД ТЕКСТИЛЬ» судовий збор в розмірі 7 241,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство при здійсненні митного оформлення товару надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість Митниця в порушення норм МК України безпідставно прийняла оскаржуване рішення та неправомірно застосувала другорядний метод визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості 807000/2020/001845/2 від 10 вересня 2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №807200/2020/00480.

Стягнуто на користь ТОВ "ГОЛД ТЕКСТИЛЬ" судовий збір в розмірі 7 241,74 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби.

Слобожанська митниця Держмитслужби (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 52-55, 64 Митного кодексу України, ст.ст. 2, 90, ч.3 ст. 242, ч. 4 ст. 246 КАС України.

Зазначає про невідповідність висновку суду першої інстанцій фактичним обставинам справи, які, на думку контролюючого органу, полягають у безпідставному визначенні позивачем митної вартості товару за ціною договору, з огляду на те, що надані документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Так, згідно зовнішньо економічного договору товар поставляється на умовах CFR Україна, а згідно інвойсу визначені інші умови CIF, таким чином позивачем разом з ЕМД до митного оформлення мали бути подані страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Також зазначає, що під час декларування спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів. У результаті порівняння задекларованого товару з рівнем митної вартості на подібні товари, а саме: - товар 1 заявлено декларантом 0,4192 USD/м2 (3,5241 USD/кг), а найнижча наявна в ЄАІС ціна 0,6970 USD/м2 (5,8601 USD/кг); - товар 2 заявлено декларантом 0,4182 USD/м2 (3,5936 USD/кг), а найнижча наявна в ЄАІС ціна 0,6919 USD/м2 (5,8598 USD/кг). Отже, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви, надані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення, проте судом першої інстанції не надано оцінки доводам відповідача, що призвело до невірного вирішення справи.

Також зазначає, що судом першої інстанції взагалі не встановлено обставин справи, не надано правової оцінки доказам по справі, а також аргументам митниці, відсутнє обґрунтування задоволення вимоги про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, що на думку апелянта, свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про протиправність оскаржуваного рішення та необґрунтованість позовних вимог.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, 10.09.2020 на підставі зовнішньоекономічного контракту №КРІ/2/0209/19 від 02.09.2019 позивач придбав у фірми «Kausar Processing Industries (Pvt) Ltd» (Республіка Пакістан) тканини (а.с. 29-33).

За пунктом 2.1 Договору товар відвантажується морським транспортом на умовах CFR Україна (згідно ІNCOTERMS 2010), якщо інше не передбачено відповідними додатками до цього Договору. (а.с. 22-14).

Ціна Товару включається його вартість, упаковка, маркування та доставка. (п.3.1 Контракту).

Згідно Додатковою угодою №4 від 07.05.2020 оплата вартості партії товару здійснюється банківським переказом на рахунок продавця протягом 90 днів з моменту отримання товару від постачальника.

За умовами специфікації до контракту від 13.07.2020 Сторони погодили асортимент товару, ціну, кількість, а саме:

1) Тканина вибивна текстильна, полотняного переплетення, з надрукованим малюнком, просочення, дублювання і покриття пластмасами які спостерігаються неозброєним поглядом відсутні: виготовлена з синтетичних штапельних волокон (50,5-81)% і бавовняних волокон (49,5-19)%загальна максимальна і мінімальна ширина 220+/- 5 см., загальна максимальна і мінімальна ширина по фону тканини (між крайками) 220+/- 2см, поверхнева щільність 120(+/- 10) г /м2; Торговельна марка «NAZ Textile»; Виробник «KAUSAR PROCESSING SNDU STRIES (PVT.) LTD.»; Країна виробник Пакистан; кількість - 92 610 м.п.; ціна - 0,922 USD,; загальна сума - 85 399,76 USD;

2) Тканина пофарбована текстильна, полотняного переплетення, просочення, дублювання і покриття пластмасами які спостерігаються неозброєним поглядом відсутні: виготовлена з синтетичних штапельних волокон (50,5-81)% і бавовняних волокон (49,5-19)% загальна максимальна і мінімальна ширина 220+/- 5 см., загальна максимальна і мінімальна ширина по фону тканини (між крайками) 220+/- 2см, поверхнева щільність 120(+/- 10) г /м2; Торговельна марка «NAZ Textile»; Виробник «KAUSAR PROCESSING SNDU STRIES (PVT.) LTD.»; Країна виробник Пакистан; кількість 5074 м.п.; ціна- 0,920 USD, загальна сума 4 668,08 USD.

Специфікацією до контракту від 13.07.2020 визначено умови поставки CIF Одесса.

До митного оформлення товару позивачем подано 10.09.2020 митну декларацію №UA 807200/2020/013933, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору (а.с. 17 т.1).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивачем подано: - сертифікат якості б/н від 13.07.2020 ; - інвойс КРІ/786/9529/2020 (S) від 13.07.2020; - коносамент MEDUPK892727 від 26.07.2020; - автотранспортну накладну №1357 від 08.09.2020; - декларацію про походження товару форми KPI/786/9529/2020 (S) від 13.07.2020; - додаткову угоду №4 від 07.05.2020, специфікацію б/н 13.07.2020; - зовнішньоекономічний договір №КРІ/2/0209/19 від 02.09.2019; - договір про надання послуг митного брокера ДГ-0000241 від 11.03.2019.

З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження розрахованої митної вартості товарів (а.с. 75).

На вимогу митного органу позивачем надано лист від 10.09.2020 в якому позивач повідомив, що не має можливості надати інші документи, крім вже наданих. Просив видати рішення для оформлення товару по МД №UA 807200/2020/013933 від 10.09.2020 (а.с. 76).

10.09.2020 митним органом прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2020/00480 та рішення про коригування митної вартості товарів №UА80700/2020/001845/2 , яким визначено митну вартість, виходячи із ціни товару №1 - 5,860 дол/кг, товару №2 5,860 дол/кг., із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (а.с. 16-19).

Позивач, не погодившись з зазначеним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування .

Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із положень частин 1 та 2 статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

За приписами частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За частиною 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

За положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини 8 статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Водночас, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі 826/8797/16, від 19.03.2019 по справі 810/4116/17, від 13.10.2020 по справі № 826/13139/15.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16.

Колегією суддів встановлено, що митне оформлення товару здійснювалось позивачем за основним методом (ціною контракту №КРІ/2/0209/19 від 02.09.2019 та специфікації 13.07.2020 до нього).

Рішенням про коригування митної вартості товарів №UА80700/2020/001845/2 визначено митну вартість, виходячи із ціни товару №1 - 5,860 дол/кг, товару №2 5,860 дол/кг., із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (а.с. 16-19).

Підставою прийняття рішення зазначено: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також надані не всі обов`язкові документи зазначені у ст. 53 МК України, зокрема: відсутній страховий поліс (або інші документи на страхування товару) документи подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає оплаті за ці товари (не надано страховий поліс, митну декларацію країни відправлення, тощо), а також у зв`язку з наданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених ч.3 ст. 53 МК України, та вимогою декларанта надати рішення про коригування митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядження митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: - щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних набавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку продажом на митній території України; -відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5)на надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу ) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: - на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; - прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Джерелом інформації для даного Рішення з врахуванням спрацювання ризику АСАУР є наявна у митному органі цінова інформація наявна в АСМО Інспектор та ЄАІС про митні оформлення товарів митне оформлення, яких вже здійснено у максимально наближений термін: №UA50050/2020/208982 від 26.08.2020 №UA500050/2020/207897 від 29.07.2020.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (за ціною угоди щодо ідентичних товарів) у відповідності до статті 59 МК України.

Розрахунок митної вартості: товар 1) 5,860 дол/кг., товар 2) 5,860 дол/кг.

Колегія суддів зазначає, що декларантом разом з митною декларацією надано митному органу достатній обсяг документів для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення.

Відповідач, в межах здійснення консультацій, не зазначив які саме документи слід додаткового надати митному органу, а лише послався в запиті на загальний перелік ст.53 МКУ.

Також митним органом, в оскаржуваному рішенні не зазначено в яких саме, наданих позивачем документах, містяться розбіжності та які документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Щодо доводів апеляційної скарги про виявлені при здійсненні митного контролю розбіжності та невідповідності щодо умов поставки між договором (CFR Україна,) та інвойсом (CIF), не надання документів страхування товару, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у частині десятій статті 58 МК України встановлено перелік витрат (складові митної вартості), які при визначенні митної вартості додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. До вказаного переліку входять, зокрема, такі складові митної вартості, як витрати на транспортування оцінюваних товарів (пункт 5 вказаної норми) та витрати на страхування цих товарів (пункт 7).

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CIF, (COST, INSURANCE AND FREIGHT (... named port of destination), (ВАРТІСТЬ, СТРАХУВАННЯ TA ФРАХТ (... назва порту призначення) на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески.

Колегією суддів встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №КРІ/2/0209/19 умови поставки є CFR Україна (згідно ІNCOTERMS 2010), якщо інше не передбачено відповідними додатками до цього Договору.

До митного органу, також надано специфікація від 13.07.2020 до договору, в якій зазначено інші умови поставки CIF Одесса. Зазначена специфікація підписана сторонами договору, що свідчить про виявлення волі сторін щодо зміни умов поставки.

Після підписання специфікації позивачу надіслано рахунок (інвойс) від 13.07.2020, в якому також зазначено, що товар поставлено на умовах CIF Одесса, Україна (а.с. 23). Аналогічні умови позивач вказав у митній декларації, поданій до митного оформлення.

За умовами поставки CIF (Інкотермс 2010) продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Згідно з базисними умовами поставки СIF продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи пошкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця. За умовами терміну CIF саме на продавця покладається обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.

Таким чином, у разі поставки товару на умовах СIF витрати, пов`язані з доставкою товару та його страхуванням, здійснюються продавцем і, відповідно, закладаються ним у контрактну ціну товару. Відповідно, фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з митною вартістю, інші складові митної вартості, зокрема, витрати на страхування та транспортування товару до місця поставки, відсутні як такі.

Згідно поданої декларантом митної декларації, витрати на транспортування і страхування та інші складові у складі митної вартості не заявлялись, а митна вартість товару визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості.

Таким чином, оплата перевезення вантажу (фрахту) та страхування товару на умовах поставки СIF не є обов`язком покупця і незалежно від того, чи оплата за фрахт передує оплаті відправці (у пункті відправки), чи то здійснюється у місці призначення, покладається на продавця товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 року по справі №815/3661/17, від 03.04.2020 по справі №810/691/17.

Відомості про те, що поставка товару здійснюється на умовах CIF Одеса, містяться в інших документах, що стосувалися розмитнення цього товару, а зазначенні в договорі купівлі продажу умови поставки CFR змінені сторонами специфікацією від 13.07.2020, що передбачено цим же договором.

Всі ці документи були наявні у митного органу.

Також, підписана специфікація 13.07.2020 року містить перелік та ціни товару - 90 067,84 дол. США, на умовах поставки CIF Одеса. При цьому, ціни, зазначені у митній декларації UA807200/2020/00480 від 10.09.2020 та інвойсі від 13.07.2020 року є однаковими та відповідають умовам поставки CIF Одеса.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, надані позивачем документи не містять розбіжностей щодо умов поставки, та безпідставно не прийняті до уваги митним органом.

Позивачем здійснено оплату товару на загальну суму 90 067,84 дол. США, що підтверджується платіжними дорученнями від 08.12.2020 №28588297, від 29.12.2020 №84418451, від 03.11.2020 №1447890 (а.с.26-28).

Також колегія суддів дійшла до висновку, що Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

При цьому, враховуючи умови даної поставки, страхові платежі і транспортні витрати постачальника товару не впливають на правильність визначення позивачем митної вартості.

Щодо доводів апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладеної у постановах від 15.08.2019 по справі № 826/19400/15, від 13.01.2021 по справі № 805/2942/16-а, від 15.05.2018 по справі № 809/1260/17, від 19.06.2018 по справі №818/1220/17 щодо обов`язку декларанта довести заявлену митну вартість товару, а також щодо підстав витребування додаткових документів, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції враховано зазначені висновки , та перевірено виконання позивачем обов`язку надання на вимогу митного органу необхідних документів та доведеності заявленої митної вартості товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №807200/2020/00480 відповідачем, в якості причин відмови, вказано неможливість здійснення митного оформлення товарів, у зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів зазначає, що документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

Отже, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано достатніх доказів наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості товару за другорядним (резервним) методом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № №UA807000/2020/001845/2 від 10 вересня 2020 року, прийнято необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є правомірно скасовано судом першої інстанції.

Як наслідок, підлягає скасуванню і картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2020/00480, прийнята відповідачем у зв`язку з винесенням цього рішення.

Проте, під час вирішення справи судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам відповідача, доказам наявним в справі, як не надано і оцінки підставам позову щодо картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, отже висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неповно встановлених обставинах справи.

Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судом принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві, саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування необхідних доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 73 КАС України).

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами ст. 2 та ч.4 ст. 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Відповідно до ч.3 ст.242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Не дотримання судом першої інстанції зазначених вимог законодавства, вплинуло на обґрунтованість судового рішення, проте не призвело до неправильного вирішення справи .

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на викладені вище висновки, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 по справі № 520/1131/21 слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 по справі № 520/1131/21 - змінити у частині мотивів задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 року по справі № 520/1131/21 - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій