Справа № 440/24/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 р. Справа № 440/24/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 (суддя Л.М. Петрова, м. Полтава) по справі № 440/24/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у донарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії з 30.11.2020 на підставі додатково наданої довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961 з урахуванням у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обчислено пенсію, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка ввійшла в дохід за березень 2018 року і з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести донарахування та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 30.11.2020, на підставі додатково наданої довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961 з урахуванням у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обчислено пенсію, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка увійшла в дохід за березень 2018 року і з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виплатити ОСОБА_1 різницю в недоотриманій із 30.11.2020 пенсії.

В обґрунтування позову зазначено, що Фінансовим управлінням Генерального штабу ЗС України Вовченку Р.В. надано довідку від 24.11.2020 №305/961 про дохід останнього за березень 2018 року, в якій зазначено щомісячну додаткову грошову винагороду, яка нарахована і виплачена позивачу в березні 2018 року у сумі 4625,70 грн.. Позивач звернувся із зазначеною довідкою до відповідача для перерахунку пенсії, проте, вважає, що відповідачем протиправно прийнято рішення щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі № 440/24/21 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії з 30.11.2020 на підставі довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 30.11.2020 на підставі довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі № 440/24/та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позовних вимог щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі вказаної довідки він не заявляв, а лише просив донарахувати пенсію з урахуванням у складі його грошового забезпечення, з якого обчислено пенсію, щомісячної додаткової грошової винагороди, зазначеної у вищевказаній довідці. Вказує, що отримана ним згідно довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961 щомісячна грошова винагорода носила реальний та постійний характер, а тому відповідно до ч.3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ підлягає обов`язковому включенню до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії за вислугою років. Зазначив, що Полтавським окружним адміністративним судом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії позивача з 30.11.2020 на підставі довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961, але при цьому судом першої інстанції не враховано, що пенсія позивачу призначена на підставі довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 12.10.2018 №305/898. Отже, виникає потреба тільки в донарахуванні пенсії ОСОБА_1 з урахуванням у складі його грошового забезпечення, з якого вже обчислено пенсію, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка ввійшла в дохід за березень 2018 року.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с. 25).

15.11.2020 позивач звернувся до Фінансового управління Генерального штабу ЗС України із заявою про надання довідки (а.с. 9), в якій просив надати довідку про дохід ОСОБА_1 за березень 2018 року, де зазначити суму щомісячної грошової додаткової винагороди у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення, яка увійшла у дохід позивача за березень 2018 року (а.с. 9).

24.11.2020 Фінансовим управлінням Генерального штабу ЗС України Вовченку Р.В. надано довідку від 24.11.2020 №305/961 про дохід останнього за березень 2018 року, в якій зазначено складові грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад 1150,00 грн., оклад за військове звання 130,00 грн., надбавка за вислугу років 448,00 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань 864,00 грн., надбавка за роботу, яка передбачає допуск до державної таємниці 172,50 грн., премія 4945,00 грн., щомісячна додаткова грошова винагорода 4625,70 грн., всього 12335,20 грн. (а.с. 10). Також у довідці вказано, що із вказаних у довідці сум Фінансовим управлінням Генерального штабу ЗС України проводилося нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та його сплата.

30.11.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, в якій просив здійснити обчислення позивачу пенсії з 30.11.2020 на підставі довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961 із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди (а.с. 11).

Листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.12.2020 №1600-0308-8/71325 (а.с. 12) відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії на підставі наданої довідки та зазначено, що оскільки повідомлення від Мінсоціполітики про настання права на проведення перерахунку пенсії з урахуванням грошової винагороди, встановленої постановою КМ України від 22.09.2010 № 889, до Пенсійного фонду не надходило, підстави для її включення у розрахунок пенсії відсутні.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у проведенні перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка ввійшла в дохід позивача за березень 2018 року і з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії ОСОБА_1 ..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу різницю недоотриманої із 30.11.2020 пенсії, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначені Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII) .

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2262-XII, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правовими нормами частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII зазначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Постанови КМ України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

За змістом частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII, пенсія військовослужбовців обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Ця норма не містить положень про включення до грошового забезпечення одноразових складових виплат, в тому числі грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової премії, оскільки такі складові грошового забезпечення відносяться до разових платежів і мають характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців.

Тобто, при обчисленні пенсії позивача з урахуванням положень Закону № 2262-XII має враховуватися відповідний оклад за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Велика Палата Верховного Суду приймаючи у постанові від 06.02.2019 у справі №522/2738/17 дійшла висновку, що при обчисленні пенсії на підставі статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення, як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Крім того, факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який є вичерпним.

Постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (чинної, на час проходження військової служби позивачем), встановлена щомісячна додаткова грошова винагорода .

Враховуючи, що додаткова грошова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, яку отримував позивач, носила систематичний, щомісячний характер, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про її належність до додаткових видів грошового забезпечення, які відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підлягають врахуванню під час обчислення пенсії позивачу, а відтак відповідачем безпідставно було не здійснено перерахунок пенсії у зв`язку з чим в цій частині суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.06.2020 у справі № 0640/4032/18.

Суд також враховує, що згідно з частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом порушеного права позивача є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови позивачу у проведенні з 30.11.2020 перерахунку основного розміру пенсії на підставі довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 30.11.2020 на підставі довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961 із врахуванням проведених виплат.

Разом з тим щодо доводів апеляційної скарги про те, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції не містить висновків щодо задоволення вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача донарахувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням у складі його грошового забезпечення, з якого вже обчислено пенсію, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка ввійшла в дохід за березень 2018 року, на підставі довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Полтавським окружним адміністративним судом фактично задоволено вимогу позивача про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 30.11.2020 на підставі довідки Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961 лише з урахуванням сум щорічної додаткової грошової винагороди. Мотивувальна частина рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі № 440/24/21 не містить висновків щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії на підставі всіх складових, зазначених у довідці Фінансового управління Генерального штабу ЗС України від 24.11.2020 №305/961.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу різницю недоотриманої з 30.11.2020 пенсії, з огляду на їх передчасність.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі № 440/24/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді В.Б. Русанова Т.С. Перцова