Справа № 120/3548/21-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 липня 2021 р. Справа № 120/3548/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом депутата фракції "Європейська Солідарність" Турбівської селищної ради ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними та нечинними окремих положень рішення, зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року депутат фракції «Європейська Солідарність» Турбівської селищної ради ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Турбівської селищної ради Вінницької області (далі - відповідач), у якому просив:

визнати протиправними та нечинними окремі положення (п. 8, п. 10 додатка) рішення 9 сесії 8 скликання Турбівської селищної ради Вінницької області № 8/9-204 26.03.2021 року «Про затвердження Положення про проведення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад керівників закладів загальної середньої освіти» разом із додатком;

зобов`язати відповідача прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 26.03.2021 року в ході проведення 9 сесії 8 скликання Турбівської селищної ради Вінницької області було прийнято рішення № 8/9-204 "Про затвердження Положення про проведення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад керівників закладів загальної середньої освіти". На переконання позивача даний проект суперечить ч. 4 ст. 39 Закону України «Про повну загальну середню освіту», про що він зазначав на сесії ради.

Позивач вважає, що були порушені його права, як депутата та члена Турбівської селищної ради затверджувати персональний склад конкурсної комісії, а тому просить суд визнати протиправними та нечинними окремі положення (п.8, п.10 додатка) вказаного рішення разом із додатком, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 23.04.2021 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

20.05.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому зокрема, зазначено, що доводи позивача щодо невідповідності частини рішення Турбівської селищної ради «Про затвердження Положення про проведення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад керівників закладів загальної середньої освіти» (п.8) є хибними, оскільки Турбівська селищна рада будучи засновником закладів загальної середньої освіти в межах норм чинного законодавства визначила відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Турбівської селищної ради як орган управління закладами освіти. При цьому, жодних прав позивача, як депутата Турбівської селищної ради при прийняті оскаржуваного рішення не порушено.

26.05.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій останній підтримав свої доводи та аргументи, наведені у позовній заяві.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду № 072-вк від 28.05.2021 року суддя Шаповалова Т.М. перебувала у щорічній оплачуваній відпустці з 14.06.2021 року по 30.06.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

26.03.2021 року в ході проведення 9 сесії 8 скликання Турбівської селищної ради Вінницької області було прийнято рішення № 8/9-204 «Про затвердження Положення про проведення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад керівників закладів загальної середньої освіти».

Позивач вважає протиправними та нечинними окремі положення (п.8, п.10 рішення) та додатка до вказаного рішення, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України. Зокрема, в рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованості діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Аналіз вищезазначених правових норм, дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16 зазначено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16.

Як випливає із матеріалів справи 26.03.2021 року в ході проведення 9 сесії 8 скликання Турбівської селищної ради Вінницької області було прийнято рішення № 8/9-204 «Про затвердження «Положення про проведення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад керівників закладів загальної середньої освіти».

Так, позивач, який є депутатом селищної ради, вважає, що проект рішення суперечить ч. 4 ст. 39 Закону України «Про повну загальну середню освіту».

На думку позивача були порушені його права як депутата та члена Турбівської селищної ради затверджувати персональний склад конкурсної комісії.

Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону України від 11.07.2002 року «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності, має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимого вжити заходів щодо припинення порушень законності. У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів, які відносяться до виконавчої влади.

Таким чином, статус депутатів місцевих рад згідно з статтею 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не наділяє депутата місцевої ради правом звертатися до органів судової влади з відповідним позовом.

Втім наявність у особи статусу депутата місцевої ради не виключає можливості звернення цієї фізичної особи на підставі статті 55 Конституції України до суду за захистом прав, свобод та інтересів людини і громадянина щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності місцевих рад та/або їхніх посадових осіб.

При цьому, у такому випадку, позивач має довести суду порушення його прав як фізичної особи, зокрема, бути суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано такий акт.

Разом з тим, позивачем не доведено, а судом не встановлено фактів чи обставин, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Питання про розподіл судових витрат, вирішено судом відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: Депутат фракції «Європейська Солідарність» Турбівської селищної ради ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

відповідач: Турбівська селищна рада Вінницької області (, вул. Миру, 42, м. Турбів, Вінницька область, 22 513).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 14.07.2021 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна