Справа № 808/539/17
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року (о 10 год. 50 хв.)Справа № 808/539/17 Провадження№ СН/280/62/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря Прус Я.І.

представника позивача Касьяненко Г.О.,

представника відповідача Кундельського В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі ДВБ НП України, відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ відповідача №180 о/с від 16.11.2016 «По особовому складу»;

визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ відповідача №21 о/с від 30.01.2017 «По особовому складу»;

поновити позивача на посаді начальника відділу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області ДВБ НП України з 17.11.2016;

стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.11.2016 і до моменту фактичного поновлення на службі в Національній поліції України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що Національною поліцією України 08.11.2016 прийнято наказ №827о/с про поновлення позивача на посаді на підставі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2016 по справі №808/963/16. Пояснює, що ДВБ НП України 09.11.2016 вказаний наказ направлено в управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області та 10.11.2016 позивач ознайомлений з вказаним наказом, однак після ознайомлення з вказаним наказом фактично до виконання своїх обов`язків позивач не міг приступити, оскільки йому чинились всілякі перешкоди зі сторони керівництва управління внутрішньої безпеки у Запорізькій області: не були видані ані службове посвідчення, ані спеціальний жетон; у позивача був відсутній доступ до державної таємниці, яку передбачає посада начальника відділу управління внутрішньої безпеки (секретність); позивача не допускали на оперативні наради. Зауважує, що згідно з наказом №180о/с від 16.11.2016 відповідно до пп. 1 (у в зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду) п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про національну поліцію» призначено підполковника поліції ОСОБА_1 (М-073876) заступником начальника відділу оперативного моніторингу управління внутрішньої безпеки з Запорізькій області з посадовим окладом 3000,00 грн., звільнивши його з посади начальника відділу УВБ в Запорізькій області. Наголошує, що 24.11.2016 Національною поліцією прийнято наказ №1214 "Про організаційно-штатні зміни в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України", згідно з яким відділ оперативного моніторингу реорганізовується - скорочуються усі посади у кількості 9 осіб та створюється відділ моніторингу та аналізу у кількості 9 осіб. Також, згідно вказаного наказу введена посада рівнозначна посаді начальника відділу УВБ в Запорізькій області, а саме посада заступник начальника управління - начальник відділу моніторингу та аналізу. Вважає, що фактично ніякого скорочення штату не відбулося, а відбулася зміна назви відділу та назви посад. Пояснює, що 06.02.2017 його запросили до УВБ НП України в Запорізькій області та вручили йому трудову книжку, після чого позивачу стало відомо про те, що з 30.01.2017 він звільнений зі служби в Національній поліції відповідно до наказу ДВБ НП України №21о/с від 30.01.2017, проте з наказом про звільнення позивача ознайомлено не було. Зазначає, що з супровідного листа №1038/42-02/2017 від 31.01.2017 "Про направлення трудової книжки ОСОБА_1 " стало зрозуміло, що позивач звільнений за пп. 4 (скорочення штатів) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" з 30.01.2017. Фактично реорганізації підприємства та скорочення штату чисельності не було, що підтверджується тим, що станом на день звернення до суду вказану рівнозначну посаду, а саме заступник начальника управління - начальник відділу моніторингу та аналізу обіймає інша особа. Крім того, позивач вказує, що мають місце й інші порушення трудового законодавства, зокрема: позивача не було попереджено про наступне скорочення штату за два місяці та не запропоновано іншу посаду. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі №6-3048цс15). Отже, вважає накази ДВБ Національної поліції України №180о/с від 16.11.2016 та №21о/с від 30.01.2017 такими, що підлягають скасуванню саме з моменту їх прийняття.

Ухвалою судді від 28.12.2020 прийнято справу до провадження та призначене підготовче засідання на 26 січня 2021 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов (вх. №4244 від 22.01.2021), в якому позовні вимоги заперечує повністю. Зазначає, що станом на день видання наказу про поновлення позивача за постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі №808/963/16, посади «начальник відділу» не існувало, вона була скорочена наказом НП України від 06.10.2016 №984, а тому начальником відділу кадрового забезпечення 11.11.2016 було запропоновано перемістити позивача на нижчу посаду на підставі пп. 1 п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із чим видано наказ від 16.11.2016 №180о/с про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу оперативного моніторингу УВБ в Запорізькій області. При цьому, звертає увагу суду, що 28.11.2016 позивач попереджений про скорочення його посади, при цьому, позивач самостійно вказав посаду, якої на той час взагалі не існувало. Щодо неможливості пропонування будь-якої іншої вакантної посади у зв`язку зі скороченням посади позивача пояснює, що на день звільнення позивача зі служби в поліції діяла заборона на його призначення на іншу посаду, а саме ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2016 по кримінальному провадженню за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про відсторонення підозрюваного від посади строком на 2 місяці. Таким чином, вважає, що відповідачем вживались заходи щодо залишення ОСОБА_1 на службі у поліції, надавалась позивачу можливість подальшого використання на службі, від якої позивач з власної волі відмовився. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

25 січня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №4551), у якій додатково стверджує, що приймаючи наказ №180 о/с від 16.11.2016 відповідачем порушено приписи ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», а саме не попереджено про скорочення посади, не було запропоновано інші рівнозначні посади у будь-яких органах (закладах, установа) поліції та не було отримана згода. А посилання відповідача на Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції є недоречним, оскільки останній затверджений наказом МВС 23.11.2016, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.12.2016, тобто після прийняття оскарженого наказу. Наголошує, що згідно з наказом №984 від 06.10.2016 було введено посаду «заступник начальника управління начальник відділу оперативного моніторингу», яка за функціональними обов`язками є тотожною з посадою начальника відділу, тобто є рівнозначною посаді «начальник відділу», але вказана посада позивачу взагалі не пропонувалась. Крім того, на думку представника, незрозуміло, яку посаду, починаючи з 10.11.2017 по 16.11.2017 обіймав позивач, якщо вона не передбачена штатним розписом. Звертає увагу суду, що Закон покладає обов`язок на відповідача запропонувати не лише вакантні посади у певному підрозділі, а вакантні посади у всіх підрозділах ДВБ, які позивач міг би посісти з урахуванням досвіду робот, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків та які були наявні на момент попередження про звільнення або з`явилися до звільнення і служби в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Однак, матеріали справи не містять докази відсутності інших посад, на які міг бути призначений позивач, або мотивування причин неможливості зайняття наявних посад у будь-яких органах поліції. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.01.2021 підготовче засідання по справі відкладене на 23 лютого 2021 року.

У свою чергу, від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №6689 від 03.02.2021), за змістом яких Департамент повністю підтримав аргументи, викладені у відзиві ДВБ на адміністративний позов від 20.01.2021 №659/42-05ЦА/2021 та повідомив, що твердження позивача щодо невиконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі №808/963/16 та не поновлення позивача на посаді начальника відділу не заслуговують на увагу.

Ухвалою суду від 23.02.2021 вирішено продовжити строк підготовчого провадження у справі та відкласти підготовче засідання на 17 березня 2021 року.

16 березня 2021 року від представника ДВБ НП України надійшли додаткові пояснення по справі (вх. №15324 від 16.03.2021), у яких додатково зауважує, що посилання позивача щодо рівнозначності посад «заступник начальника управління начальник відділу оперативного моніторингу» та «начальник відділу» є безпідставними, саме тому така посада позивачу не пропонувалась, оскільки вона є вищою за спеціальним званням та окладом, аніж посада, на якій перебував позивач. Крім того, звертає увагу суду, що саме з урахуванням досвіду роботи, спеціальності та кваліфікації вирішувалось питання пропозиції вакантних посад позивачу.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом (уточненим) (вх. №15576 від 17.03.2021), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати з дати прийняття наказ відповідача №180 о/с від 16.11.2016 «По особовому складу»;

визнати протиправним та скасувати з дати прийняття наказ відповідача №21 о/с від 30.01.2017 «По особовому складу»;

поновити позивача на посаді начальника відділу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області ДВБ НП України (Запорізьке управління внутрішньої безпеки ДВБ НП України) з 16.11.2016;

стягнути з відповідача на користь позивача різницю в розмірі грошового забезпечення за час виконання нижчеоплачуваної роботи, починаючи з 16.11.2016 по 30.01.2017 в сумі 14933,53 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.01.2017.

17 березня 2021 року підготовче засідання відкладене на 24 березня 2021 року.

Відповідач уточнений адміністративний позов не визнав, 22 березня 2021 року направив до суду відзив (вх. №16661), аналогічний за доводами раніше наданому відзиву та запереченням на відповідь на відзив, у якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

24 березня 2021 року у підготовчому засіданні оголошена перерва до 26 березня 2021 року.

Від представник відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. №17490 від 25.03.2021) щодо обізнаності ОСОБА_1 про скорочення посади начальника відділу УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України, на яку поновлено з 25.012.2016 наказом НП України від 08.11.2016 №827 о/с.

У свою чергу, представником позивача також до матеріалів справи долучені пояснення (вх. №17506 від 26.03.2021, вх. №26553 від 12.05.2021), у яких стверджує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність прийнятих ним рішень, що в свою чергу є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ухвали суду від 26.03.2021 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 12 травня 2021 року.

12 травня 2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 12.05.2021 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 07 червня 2021 року.

01 червня 2021 року представником відповідача надано до суду додаткові пояснення (вх. №31247) щодо кількості вакантних посад у Департаменті на час попередження (28.11.2016) ОСОБА_1 про наступне вивільнення.

У зв`язку із чим, представником позивача направлено пояснення (вх.№ 32149 від 07.06.2021), за змістом яких звертає увагу суду, що в усіх структурних підрозділах ДВБ НП України, у т.ч. і в УВБ в Запорізькій області були вакантні посади, однак жодної рівнозначної посади позивачу запропоновано не було як 28.11.2015, так і в подальшому.

07 червня 2021 року провадження у справі поновлено.

У підготовчому засіданні 07 червня 2021 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 23 червня 2021 року.

До матеріалів справи сторонами долучені пояснення про розрахунок середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме позивачем (вх. №35198 від 22.06.2021), відповідачем (вх. №37998 від 06.07.2021).

23 червня 2021 року у розгляді справи оголошена перерва до 06 липня 2021 року.

06 липня 2021 року судом оголошена перерва у судовому засіданні до 07 липня 2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові, відповіді на відзив та письмових поясненнях. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позову заперечив, із підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

08 листопада 2016 року на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі №808/963/16 Головою Національної поліції України видано наказ №827о/с "По особовому складу", яким з 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції на посаді начальника відділу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки.

28 січня 2017 року представнику позивача від ДВБ Національної поліції України надійшла відповідь (вих.№743/42-02/04-17 від 24.01.2017), згідно з якою станом на 23 січня 2017 року позивач обіймав посаду заступника начальника відділу оперативного моніторингу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області відповідно до наказу ДВБ Національної поліції України №180о/с від 16.11.2016 та додано копію цього наказу.

У виданому начальником ДВБ Національної поліції України Наказі №180о/с від 16.11.2016 зазначено наступне: "… Відповідно до підпункту 1 (у в зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду) пункту 3 частини 1 статті 65 Закону України "Про національну поліцію" призначити підполковника поліції ОСОБА_1 (М-073876) заступником начальника відділу оперативного моніторингу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області з посадовим окладом 3000 гривень, звільнивши його з посади начальника відділу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області. Підстава: заява начальника відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття ОСОБА_2 від 11.11.2016 …".

24 листопада 2016 року тимчасово виконуючим обов`язки Голови Національної поліції України видано наказ №1214 "Про організаційно-штатні зміни в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України", яким затверджено перелік змін у штатах Департаменту внутрішньої безпеки.

Дослідженням Витягу із Переліку змін у штатах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції встановлено, що відділ оперативного моніторингу реорганізовується скорочуються усі посади у кількості 9 осіб та створюється відділ моніторингу та аналізу у кількості 9 осіб.

Згідно з відбитком штемпеля УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України на супровідному листі 03.02.2017 (вх.№215/72-02/2017) від ДВБ Національної поліції (за вих.№1098/42-02/2017 від 01.01.2017) надійшла трудова книжка ОСОБА_1 , де зазначено, що його 30 січня 2017 року звільнили зі служби в Національній поліції відповідно до наказу ДВБ НП України №21о/с від 30.01.2017.

Позивачем надано до суду лист ДВБ Національної поліції (вих.№5аз/42-02/04-17 від 17.02.2017), направлений на адресу представника позивача, в якому зазначено наступне: "… Надсилаємо копії витягів із наказів НПУ від 26.01.2016 №62 "Про затвердження штату Департаменту внутрішньої безпеки", від 06.10.2016 №984 "Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції", від 24.11.2016 №1214 "Про організаційно-штатні зміни в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції", а також копії заяви начальника відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття ОСОБА_2 від 11.11.2016, наказу Департаменту від 30.01.2017 №21о/с щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , акта про відмову останнього від запропонованої посади від 05.12.2016 та попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 28.11.2016, довідки від 15.02.2017 №52 про нараховане грошове забезпечення заступнику начальника відділу оперативного моніторингу УВБ в Запорізькій області підполковнику поліції ОСОБА_1 з 25.11.2016 по 28.01.2017 та від 16.02.2017 №54 про нараховану одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби зазначеної особи. Додатково повідомляємо, що відомості про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом Департаменту від 16.11.2016 №180о/с про призначення відсутні. Копії функціональних обов`язків начальника відділу УВБ в Запорізькій області та заступника начальника відділу оперативного моніторингу зазначеного підрозділу не можуть бути надані, оскільки мають гриф обмеження доступу. З часу видання наказу НПУ від 08.11.2016 №827о/с про поновлення на службі в поліції, допуск до державної таємниці ОСОБА_1 не надавався та відповідні документи не готувались …".

У заяві начальника відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття ДВБ НП України ОСОБА_2 від 11.11.2016 зазначено, зокрема наступне: "… Оскільки після затвердження штату Департаменту внутрішньої безпеки наказом Національної поліції України від 26.01.2016 №62 двомісячний термін проведення організаційно-штатних змін відповідно до статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» закінчився, та на даний час посада начальника відділу зазначеного управління скорочена, можливості призначити підполковника поліції ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в УВБ в Запорізькій області не має. Оскільки в ДВБ НП відсутні рівнозначні посади запропонувати рівнозначну посаду зазначеному працівнику неможливо. Ураховуючи вищевикладене, пропоную підполковника поліції ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації, у відповідності до підпункту 1 пункту 3 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», призначити на посаду заступника начальника відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області …".

Судом досліджено наказ Голови Національної поліції України №62 від 26.01.2016 "Про затвердження штату Департаменту внутрішньої безпеки" та Штат управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області ДВБ Національної поліції, затверджений цим наказом.

У виданому начальником ДВБ НП України наказі №21о/с від 30.01.2017 "По особовому складу" зазначено наступне: "… Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції за підпунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації) частини 1 статті 77 підполковника поліції ОСОБА_1 (М-073876) - заступника начальника відділу оперативного моніторингу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області з 30 січня 2017 року. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та виплати надбавки за вислугу років - 22 роки 05 місяців 16 днів; на пільгових умовах - 05 років 07 місяців 13 днів. Підстава: наказ Національної поліції України від 24.11.2016 №1214 "Про організаційно-штатні зміни в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції" …".

До суду надано наказ Голови Національної поліції України "Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції" №984, виданий 06 жовтня 2016 року з Переліком змін до них. Також, судом досліджено Штат Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції, затверджений 26.01.2016 наказом Голови Національної поліції України №62.

Відповідачем надано до суду "Попередження про наступне звільнення", в якому ОСОБА_1 поставив підпис і дату 28 листопада 2016 року, про те, що йому повідомлено про скорочення його посади - начальника відділу УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України.

У судовому засіданні представник відповідача повідомив, що бланк "Попередження про наступне звільнення" був заповнений позивачем самостійно.

У наданому до суду Акті від 05.12.2016 зазначено: "… 05 грудня 2016 року, в ході проведення оперативної наради УВБ в Запорізькій Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, начальником УВБ в Запорізькій області, на виконання листа ДВБ НП України від 25.11.2016 №9101/42-02/04-2016, у зв`язку з організаційно-штатними змінами, передбаченими наказом ДВБ НП України від 24.11.2016 №1214 "Про організаційно-штатні зміни в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції", відповідно до ст.15 Закону України «Про Національну поліцію», яким було скорочено усі посади оперативного та начальницького складу УВБ в Запорізькій області, начальнику відділу УВБ в Запорізькій області підполковнику поліції ОСОБА_1 було запропоновано призначення на вакантну посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та аналізу управління. Вислухавши пропозицію начальника УВБ в Запорізькій області, підполковник поліції ОСОБА_1 відмовився від подання рапорту щодо його призначення на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та аналізу УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України … містяться підписи Начальник УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України майор поліції, ОСОБА_3 , Т.в.о. заступника начальника управління - начальника ВОЗ УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України підполковник поліції, ОСОБА_4 , Начальника відділу УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України полковник поліції, О.О. Дементій, Секретар наради: старший оперуповноважений УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України підполковник поліції ОСОБА_5 , дата - 05.12.2016".

ОСОБА_1 , вважаючи вказані накази ДВБ НП протиправними, а звільнення незаконним, звернувся до суду з відповідним позовом.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.06.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09.12.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.06.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 скасовано, а справу вирішено направити на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції вказав на те, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

Крім того, у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинні бути запропоновані інші посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування пункту 4 частини 1 статті77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 05.12.2018 у справі №814/805/17, від 15.04.2020 у справі №824/185/17-а.

Отже, законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переведення працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які він може претендувати з урахуванням фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

Судами попередніх інстанцій при розгляді цієї справи встановлено, що оскаржуваний наказ №180о/с від 16.11.2016 «По особовому складу» було винесено на підставі заяви начальника відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття ОСОБА_2 від 11.11.2016, з якої вбачається, що після затвердження штату Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 62 від 26.01.2016, яким скорочено 100 посад, на 11 листопада 2016 року посада начальника відділу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки скорочена, можливості призначити ОСОБА_1 на рівнозначну посаду немає, запропоновано призначити на посаду заступника начальника відділу оперативного моніторингу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області.

Так, наказом Національної поліції України №984 від 26.10.2016 «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції» скорочено посаду начальника відділу оперативного моніторингу, тобто, на момент поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на підставі судового рішення займана ним раніше посада була скорочена.

Верховний Суд зауважив, що суди вказали, що переміщення поліцейського може здійснюватися за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення, а отже жодних порушень з боку відповідача щодо порядку переміщення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу оперативного моніторингу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області не встановили.

Проте, колегія суддів такі висновки судів попередніх інстанцій вважала помилковими та такими, що зроблені без надання належної правової оцінки обставинам проведення відповідачем реорганізації. Так, висновки судів попередніх інстанцій щодо того, що Закон України «Про Національну поліцію» не передбачає обов`язку попереджати про переміщення на іншу посаду, пропонувати інші посади у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією, є помилковими та такими, що повністю суперечать положенням статті 68 Закону України «Про Національну поліцію».

Як передбачено частиною 2 цієї статті, поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

Враховуючи те, що підставою для видання наказу №180о/с від 16.11.2016 відповідачем визначено саме скорочення штату та реорганізацію, переміщення позивача у зв`язку з вказаними обставинами на нижчу посаду повинно здійснюватися з врахуванням вимог статті 68 Закону України «Про Національну поліцію».

Щодо правомірності наказу №21 о/с «По особовому складу» від 30.01.2017 суди зазначили, що позивача 28.11.2016 попереджено про наступне звільнення у зв`язку з організаційно-штатними змінами згідно з наказом Голови Національної поліції України №1214 від 24.11.2016.

Також судами встановлено, що відповідно до акту від 05.12.2016 позивачу 05.12.2016 в ході проведення оперативної наради УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України, у зв`язку з організаційно-штатними змінами, передбаченими наказом Голови Національної поліції України №1214 від 24.11.2016, було запропоновано призначення на вакантну посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та аналізу управління, проте останній відмовився від подання відповідного рапорту.

Водночас, касаційний суд підкреслив, що суди попередніх інстанцій при винесенні судових рішень у цій справі не врахували, що поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

При цьому, переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Верховний Суд звернув увагу на те, що при розгляді цієї справи судами попередніх не було з`ясовано кількості вакантних посад на час попередження позивача про наступне вивільнення, яким чином відповідачем вирішувалось питання пропозиції певних вакантних посад позивачу, яким чином здійснювалось вирішення питання призначення працівників, що підлягали вивільненню, на вакантні посади, чи було враховано відповідачем при пропозиції позивачу вакантних посад його кваліфікаційний рівень, досвід роботи та продуктивність праці та чи здійснювався відповідачем порівняльний аналіз кваліфікації поліцейських, що перебували на службі в органі, що реорганізовувався, при пропозиції їм вакантних посад та призначенні їх на ці посади, в аспекті порівняння їх кваліфікації з кваліфікацією позивача.

Верховний Суд зауважив, що з`ясування вказаних обставин є обов`язковою умовою перевірки дотримання відповідачем процедури вивільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату.

Крім того, касаційний суд звернув увагу на те, що відповідно до попередження про наступне звільнення від 28.11.2016 ОСОБА_1 попереджений про те, що його посаду начальник відділу УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України скорочено. При цьому, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки вказаному документу, не досліджено суті обставин, про які попереджений позивач, не враховано того, що складенню вказаного попередження передували обставини винесення спірного у цій справі наказу №180о/с від 16.11.2016, яким позивача переміщено на іншу посаду.

Відповідно до положень статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Регулювання правового становища осіб, які проходять службу в поліції здійснюється відповідно до спеціального законодавства, зокрема, Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Загальний порядок звільнення працівника із ініціативи роботодавця передбачений Кодексом законів про працю України. Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Спеціальний порядок звільнення поліцейських у вказаних правовідносинах врегульовано статтею 68 Закону України «Про Національну поліцію», якою визначено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд зауважує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (Постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-3048цс15).

Разом із цим, підставою для видання наказу №180 о/с від 16.11.2016 відповідачем визначено саме скорочення штату та реорганізацію, переміщення позивача у зв`язку з вказаними обставинами на нижчу посаду повинно здійснюватися з врахуванням вимог статті 68 Закону України «Про Національну полінію».

Однак, приймаючи оскаржений наказ № 180 о/с від 16.11.2016 вказані вимоги законодавства були порушенні, оскільки після ознайомлення позивача 10.11.2016 з наказом № 827 о/с від 08.11.2016 (поновлення позивача) його не було попереджено про те, що згідно з наказом № 984 від 06.10.2016 року посада начальника відділу скорочена; позивачу не було запропоновано інші рівнозначні посади у будь-яких органах (закладах, установах) поліції; а також не було отримано згоду позивача на призначення його на посаду заступника начальника відділу оперативного забезпечення УВБ в Запорізькій області., що матеріалами справи та доводами відповідача не спростовується.

На підтвердження відповідач обізнаності позивача з тим, що посада начальника відділу скорочена та на те, що відповідач надав згоду на його переміщення посилається на той факт, що позивачем у рапорті від 09.12.2016 зазначено, що позивач надав згоду на посаду заступника начальника відділу, однак враховуючи відсутність нового штатного розпису ніякі посади не могли пропонуватись позивачу, і відповідно, позивач не міг давати згоду у порядку передбаченому законодавством.

Щодо твердження відповідач, що згода позивача та (або) наявність рапорту (заяви) останнього про призначення його на посаду заступника начальника відділу не потрібні, суд вказує, що оскільки у даному випадку має місце скорочення посади начальника відділу, і відповідно повинні бути застосовані норми Закону України «Про Національну поліцію» (частина 2 статті 68) та КЗпП, які регулюють питання скорочення працівників.

Що стосується стверджень відповідача на підпункт 1 пункту 3 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», який передбачає, що у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду поліцейський може бути перемішений на нижчу посаду, слід зазначити, що відповідачем не доведено факт неможливості призначення позивача на рівнозначну посаду, у зв`язку із чим наказ ДВБ НП України № 180 о/с від 16.11.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно прийняття наказу № 21 о/с від 30.01.2017, то слід зазначити, що, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що позивачу пропонувалися всі вакантні посади, які він може обіймати з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження, як це передбачено вищезазначеними нормами права.

Судом встановлено, матеріалами справи перевірено, що під час попередження ОСОБА_1 про можливе наступне звільнення йому було запропоновано лише одна вакантна посада старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу моніторингу та аналізу управління.

Протягом наступних двох місяців позивачеві не було запропоновано жодну іншу вакантну посаду в органах Національної поліції України, тоді як судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що на момент звільнення ОСОБА_1 такі посади були наявні.

Разом із тим згідно з наданим відповідачем переліком, в усіх структурних підрозділах ДВБ НП України, у тому числі і в УВБ в Запорізькій області були вакантні посади, зокрема заступник начальник управління начальник відділу оперативного роботи; заступник начальник управління начальник відділу моніторингу та аналізу; заступник начальника відділу оперативної роботи; заступник начальник відділу моніторингу та аналізу тощо.

При цьому, суд зазначає, що аналіз наведених норм Закону України «Про національну поліцію» дає можливість дійти висновку, що обов`язок по працевлаштуванню працівника в разі реорганізації органу (установи) покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які існували на день звільнення.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що відповідач не виконав покладеного законом обов`язку з вжиття вичерпних заходів щодо можливого працевлаштування працівника, посада якого підлягала вивільненню.

Відповідач у запереченнях зазначає, що підставою для прийняття наказу № 21 о/с від 30.01.2017 був наказ № 1214 від 24.11.2016, згідно з яким було скорочено 9 осіб та створено відділ моніторингу та аналізу у кількості 9 осіб. Однак, судом встановлено, що на підставі згаданого наказу було скорочено усі посади у кількості 23 та введено 23 посади в УВБ Запорізької області, з яких 2 посади є керівними, і відповідно, посади були вакантні і ніщо не перешкоджало відповідачу запропонувати позивачу посаду рівнозначну посаді начальник відділу, що саме відповідачем не спростоване.

Судом з`ясовано, що позивач має достатню кваліфікацію, великий досвід роботи, у тому числі на керівних посадах, високий освітній рівень, мас спеціальні відзнаки за сумлінну службу, спеціальне звання підполковник, починаючи з 2011 року, i відповідно, вказані обставини у сукупності наддавали йому переважне право на призначення на посаду.

Натомість, в матеріалах справи відсутні докази пропонування позивачу усіх вакантних посад після прийняття наказу № 1214 від 24.11.2016, а також не надано доказів, що при вирішення питання про звільнення позивача відповідачем було оцінено та враховане можливе переважне право позивача на залишення на посаді, що, на думку суду, є підставою для скасування наказу № 21 о/с від 30.01.2017.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на викладене, суд поновлює ОСОБА_1 на посаді начальника відділу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 17.11.2016, тобто з дня переведення на підставі незаконного Наказу №180о/с від 16.11.2016 на посаду заступника начальника відділу оперативного моніторингу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області.

Щодо стягнення різниці в розмірі грошового забезпечення за час виконання нижчеоплачуваної роботи та середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці в розмірі грошового забезпечення за час виконання нижчеоплачуваної роботи, починаючи з 16.11.2016 по 30.01.2017 в сумі 14933,53 грн., судом встановлено, що навіть після видання наказу ДВБ НП України від 16.11.2016 №180 о/с про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу оперативного моніторингу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області, грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось позивачу за посадою «начальник відділу», що підтверджується довідками ДВБ від 10.03.2017 № 78, від 16.06.2017 №166 та від 25.02.2021 №21, оскільки розмір посадового окладу позивача становив 3100,00 грн., у той час як повинен був становити 3000,00 грн. згідно з додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Схема посадових окладів поліцейських міжрегіональних територіальних органів Національної поліції».

З огляду на викладене, доводи позивача щодо сплати різниці грошового забезпечення між посадами «заступник начальника відділу» та «начальник відділу» не підлягають задоволенню, оскільки позивачу помилково нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення відповідачем за попередньою посадою.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата, визначено розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок обчислення).

Згідно з частиною 3 пункту 2 Порядку обчислення, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд повинен визначити зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Згідно з довідками про доходи від 10.03.2017 № 78, від 16.06.2017 №166 та від 25.02.2021 №21 середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні два повні календарні місяці роботи складає 16720,80 грн., кількість робочих днів у листопаді-грудні 2016 року 44 дні, а тому середньоденна заробітна плата 380,00 грн. Період вимушеного прогулу позивача з 30.01.2017 до 06.07.2021 триває 1105 робочих днів. Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу складає 419900,00 грн.

При цьому, суд зауважує, що оскільки позивач перебував на державній службі та був протиправно звільнений з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, то саме з вказаного органу підлягає стягненню на його користь розрахована судом сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом покладення обов`язку на відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду у цій справі, слід зазначити про таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши наведені положення КАС України, суд приходить до висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд наділений правом саме під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту встановлення нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

З огляду на зазначене, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №180 о/с від 16.11.2016 «По особовому складу».

Визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №21 о/с від 30.01.2017 «По особовому складу».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 17.11.2016.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.11.2016 до 06.07.2021 у розмірі 419900,00 грн. (чотириста дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот гривен).

В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (Запорізьке управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України) та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 8360,00 грн.( вісім тисяч триста шістдесят гривен ) допустити до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 15.07.2021.

Суддя І.В. Батрак