Справа № 826/23755/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року м. Київ № 826/23755/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича (далі - відповідач 1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 2, Фонд гарантування) та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язати відповідача 1 включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Златобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у тому числі шляхом внесення змін до такого переліку, та подати їх Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не вжиття заходів до включення ОСОБА_1 до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Златобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є вкладником згаданого банку у розумінні статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки уклав угоду про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (договору поточного рахунку) від 28 листопада 2014 р. У цьому зв`язку позивачу відкрито рахунок НОМЕР_1 , на якому зберігаються кошти у розмірі 200 000,00 грн. (гарантована сума вкладу).

Позивач вважає, що у зв`язку з початком процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» набув право на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом, проте відповідач позбавив його права на отримання цієї суми протиправно, за відсутності передбачених законом підстав.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Кобилянського К.М. від 20 листопада 2015 року, після усунення позивачем недоліків позову згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року, відкрито провадження у справі, запропоновано відповідачам подати до суду письмові заперечення проти позову та докази на їх підтвердження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

Від відповідача 04.12.2015 року надійшли письмові пояснення на адміністративний позов, у яких зазначається, що 28.11.2014 року позивачем укладено з АТ «Златобанк» Угоду про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (договору поточного рахунку) від 28 листопада 2014 р., відповідно до якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок. Кошти у розмірі 200 000,00 грн. зараховані на рахунок позивача з поточного рахунку ТОВ «Альфамет» № НОМЕР_2 з призначенням платежу «Перечислен займ согласно договра 2014-10 від 31.10.2014 р. без ПДВ».

Відповідач 1 вважає, що зазначений правочин є нікчемним, оскільки Банк уклав правочин на умовах, які передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Посилаючись на такі обставини, відповідач 1 вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Після судових засідань 18.01.2016 року, 16.02.2016 р.(не відбулося), 22 березня 2016 року (не відбулося), ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року зупинено провадження у справі №826/23755/15 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за результатами розгляду справи №1-26-2016 (№2-4/2016) за поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 20121 року.

Надалі за розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2017 р. №3557 у зв`язку з припиненням повноважень судді окружного адміністративного суду міста Києва Кобилянського К.М. призначено повторний автоматизований розподіл справи №826/23755/15, за результатами якого для розгляду справи визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберду В.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року справу №826/23755/15 прийнято мною у своє провадження, призначено її до судового розгляду.

Позивачем 04.10.2017 року надані додаткові письмові пояснення у справі.

Судове засідання 10.10.17 р. не відбулося за неявкою сторін та їхніх представників, у зв`язку з чим суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 28.11.2014 року уклав із АТ «Златобанк» угоду про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (договору поточного рахунку) від 28 листопада 2014 р. У цьому зв`язку позивачу відкрито рахунок НОМЕР_1 , на якому зберігаються кошти у розмірі 200 000,00 грн. (гарантована сума вкладу).

Відповідно до банківської виписки по особовим рахункам кошти на рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 200 000,00 грн надійшли від ТОВ «Альфамет» 01.12.2014 року з призначенням платежу: «Перерахування займу згідно договору 2014-10 від 31.10.2014 без ПДВ».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 грудня 2014 року №777/БТ ПАТ "Златобанк" віднесено до категорії проблемних.

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України постанови від 12 травня 2015 року №310 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Златобанк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 травня 2015 року №99 "Про початок процедури ліквідації АБ "Златобанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Златобанк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Златобанк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського В.І. строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13 травня 2015 року до 12 травня 2016 року включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 18 травня 2015 року №100 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 13 травня 2015 року №99 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Златобанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку". Згідно з даним рішення ліквідація в ПАТ "Златобанк" здійснюється один рік з 14 травня 2015 року до 13 травня 2016 року включно.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 20 травня 2015 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славінським В.І. на виконання Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, а також, відповідно до пункту 6 частини другої статті 37, підпунктів 2, 3, 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та висновків комісії з визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), з метою недопущення дій, що призводять до зростання гарантованої суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, враховуючи рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (виписка з протоколу засідання виконавчої дирекцію № 237/14 від 18.11.2014) видкано наказ № 164/1 від 08.04.2015, яким визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, в тому числі і операцію по зарахуванню коштів на рахунок позивача, згідно угоди про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (Договір поточного рахунку) від 28.11.2014.

Не погоджуючись з рішенням Уповноваженої особи та діями відповідачів щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, останній звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 та 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що:

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;

вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Суд зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката. Слід зазначити, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

На дату прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» на поточному рахунку позивача відповідно до угоди про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування (договору поточного рахунку) від 28 листопада 2014 року знаходилась сума 200 000 грн.

Відповідно до пункту 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція №492) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки.

Кошти на поточний рахунок позивача у сумі 200 000 грн зараховані 01 грудня 2014 року, тобто до прийняття постанови Правління НБУ від 04 грудня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії проблемних» та до прийняття Національним банком України рішення № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» та запровадження тимчасової адміністрації (до 13 лютого 2015 року). Ці кошти відповідно до виписки по особовому рахунку надійшли на поточний рахунок позивача з рахунку, належного ТОВ «Альфамет» із призначенням перерахунок позики відповідно договору №2014-10 від 31 жовтня 2014 року.

Відповідно до положень статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки вчинених (укладених) банком правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Застосовуючи частину третю статті 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа, зобов`язані дотримуватися положень частини другої статті 19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом з наявних у справі матеріалів, відповідно до наказу №164/1 від 08 квітня 2015 року, в редакції наказу № 165/1 від 09 квітня 2015 року, відповідачем віднесено до нікчемних транзакції та правочини (договори), зокрема, і щодо зарахування коштів на рахунок позивача.

Разом з тим, вищевказаний наказ всупереч приписам чинного законодавства не містить посилань на конкретні підстави, визначені статтею 38 Закону № 4452-VI, з якими відповідач пов`язує нікчемність правочину (договору) банківського вкладу позивача.

В той же час, з огляду на особливу правову природу діяльності відповідача, обов`язковим є зазначення останнім конкретного пункту частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, перелік яких є вичерпним. При цьому положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Зокрема, частинами першою та другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Разом з тим, така підстава нікчемності правочину, як порушення публічного порядку, не визначена частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI, відтак, застосування статті 228 ЦК України до спірних правовідносин є необґрунтованим.

Як наслідок, суд зауважує, що положення статті 228 ЦК України щодо нікчемності правочину не можуть бути застосовані Фондом чи уповноваженою особою при здійсненні власних функцій щодо виявлення та віднесення правочину до нікчемних у порядку статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З приводу посилань відповідачів на надходження коштів на рахунок позивача внаслідок так званого «дроблення» (розподілу) депозитного рахунку іншого клієнта, на якому була розміщена значна сума коштів, що свідчить про нікчемність вчиненого позивачем та банком правочину, то суд зазначає, що спеціальна підстава для визнання нікчемними договорів, які відповідають, умовній категорії "договори дроблення", з`явилася 12 серпня 2015 року одночасно з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16 липня 2015 року № 629-VIII.

Цим Законом частину третю статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було доповнено спеціальним пунктом 9, який передбачає, таку підставу для нікчемності як "здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства". Спрямованість цих законодавчих змін на віднесення до категорії нікчемних, так званих, "договорів дроблення" підтверджується Пояснювальною запискою до проекту закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» (реєстраційний № 2045а від 08 червня 2015 року), який був внесений Кабінетом Міністрів України. У цій Пояснювальній записці зазначено, що проект закону спрямований на, зокрема, розширення переліку підстав, за яких Фонд не відшкодовує кошти за вкладами, які мають ознаки "дроблення". Крім того, саме рішення Верховної Ради України про прийняття Закону № 629 було спрямоване на віднесення до категорії нікчемних, так званих, "договорів дроблення" і це підтверджується стенограмою засідання парламенту від 16 липня 2015 року.

Фактично під «дробленням» розуміється переказ депозитних коштів із одного рахунку, сума на якому перевищує гарантовану суму для відшкодування, на інші депозитні рахунки, як правило, новоутворені, в частинах, які підпадають під виплату Фондом гарантування вкладів.

Разом з тим, суд зазначає, що спірні правовідносини виникли до внесення пункту 9 до частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, з огляду на що, посилання відповідача на наявність факту «дроблення вкладу» з боку позивача є безпідставним.

Більш того, як вже зазначав суд вище спірний правочин укладено між позивачем та банком навіть ще до віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії проблемних відповідно до Постанови Правління НБУ від 4 грудня 2014 року №777/БТ, що спростовує доводи відповідача 1 про укладення угоди про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (договір поточного рахунку) від 28 листопада 2014 року в порушення приписів вказаної постанови.

Жодних доказів того, що при укладенні типового договору банківського рахунку позивач отримав певні переваги порівняно з іншими клієнтами банку відповідачами не надано.

На цій підставі суд відхиляє доводи скаржника про те, що договір банківського рахунку від 28 листопада 2014 року, укладений між позивачем та ПАТ «Златобанк», має ознаки нікчемності, як такий, що надавав позивачу певні переваги порівняно з іншими клієнтами Банку, та погоджується з доводами позивача, який є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, а тому підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 лютого 2020 року у справі №826/23753/15.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про доведеність та наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, суд вважає доведеними обставини протиправної бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" щодо невнесення Лютана Віктора Івановича до реєстру вкладників, що мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування, а також вбачає підстави для зобов`язання до вчинення відповідних дій щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не вжиття заходів до включення ОСОБА_1 до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Златобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суд підстав для задоволення не вбачає та зазначає, що оскільки Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не включено позивача до переліку вкладників, то відповідно, у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не виникло обов`язку щодо включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а розв`язання спору на майбутнє чинним законодавством не передбачено.

Отже, позовна вимога стосовно визнання протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не включення позивача до реєстру вкладників задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною.

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, суд враховує положення частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду, позивач сплатив 487,20 грн судового збору відповідно до квитанції від 04.11.2015 року, тому, враховуючи результати розгляду справи та часткове задоволення вимог позивача, за рахунок відповідача 1 підлягають стягненню на користь позивача 243,60 грн сплаченого судового збору.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славінського Валерія Івановича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Златобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

3. Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Златобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення змін до переліку, та подати їх Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн (двісті сорок три грн 60 коп).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 , адреса листування: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Златобанк», адреса: 01030, м. Київ, вулиця Б. Хмельницького, будинок 17/52, бізнес-центр «Леонардо».

Відповідач 2: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, адреса: 01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 33-Б,.

Суддя В.І. Келеберда