Справа № 140/4733/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року ЛуцькСправа № 140/4733/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 1991 року по 2010 рік при призначенні пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 1991 року по 2010 рік та здійснити нарахування і виплату пенсії, з дня настання пенсійного віку, а саме з 28.07.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо зарахування до її страхового стажу періоду з 01.08.1992 по 2010 рік, проте листом від 02.11.2020 №15859-16036/4-02/8-0300/20 відповідач повідомив, що зарахувати до її страхового стажу періоду з 1991 року по 2006 рік немає підстав, оскільки з 2006 року до страхового стажу зараховуються періоди роботи згідно даних системи персоніфікованого обліку, а з 1991 року по 2006 рік відрахування із призначеного грошового забезпечення батькам-вихователям централізованою бухгалтерією відділу народної освіти Ківерцівського райвиконкому не проводилося.

Позивач вважає, що такими діями відповідача порушено її право на отримання пенсійного забезпечення та зазначає, що порушення страхувальниками чи іншими особами порядку обчислення і сплати страхових внесків, не може бути підставою для позбавлення особи страхового стажу та права на належний розмір пенсії за віком.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Також зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за обчисленням та сплатою роботодавцем, іншими органами необхідних внесків, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку їх сплати.

З наведених підстав просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов відповідач його вимог не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що у зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, передбаченої статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме наявність не менше 25 років страхового стажу, відповідачем прийнято рішення №06 від 19.08.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

При оцінці трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.08.1978 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області встановлено, що з 01.08.1992 (запис № 22) позивач призначена мамою-вихователем дитячого будинку сімейного типу м.Ківерці.

Згідно інформації відділу освіти та культури Ківерцівської районної державної адміністрації, відповідно до пункт 2 розпорядження голови райвиконкому №160 від 19.09.1991 "Про відкриття будинку сімейного типу у м. Ківерці" відділом народної освіти Ківерцівського райвиконкому здійснювалося фінансування дитячого будинку сімейного типу відповідно до Тимчасового положення та листа Міністерства освіти на виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 28 березня 1991 року №72 "Про соціальний захист населення у зв`язку з реформою роздрібних цін". Державна соціальна допомога вищезазначеному будинку сімейного типу надавалася загальною сумою, до якої входили кошти на утримання дитячого будинку і грошове забезпечення Позивачу та чоловіку, як батькам-вихователям, яке вони утримували самостійно,

З 1991 року по 2006 рік відрахування із призначеного грошового забезпечення батькам- вихователям централізованою бухгалтерією відділу народної освіти Ківерцівського райвиконкому не проводилися.

Отже, у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків, ОСОБА_1 періоди перебування вихователем дитячого будинку сімейного типу у м. Ківерці з 01.08.1992 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2005, з 01.01.2007 по 30.09.2007, з 01.11.2007 по 31.12.2007, з 01.07.2008 по 31.07.2008, з 01.09.2008 по 31.08.2009 не зараховано до її страхового стажу.

Водночас, періоди з 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.10.2005 по 31.12.2005, з 01.10.2007 по 31.10.2007, з 01.01.2008 по 30.06.2008, з 01.08.2008 по 31.08.2008 та з 01.09.2009 по 31.07.2018 враховано до страхового стажу згідно з даними системи персоніфікованого обліку.

Оскільки в поданих документах позивача відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 підлягала державному соціальному страхуванню, або відбулася сплата страхових внесків, тому для врахування періодів роботи з 01.08.1992 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2005, з 01.01.2007 по 30.09.2007, з 01.11.2007 по 31.12.2007, з 01.07.2008 по 31.07.2008, з 01.09.2008 по 31.08.2009 слід надати уточнюючі довідки.

Вважає, що відповідачем не було допущено порушень норм чинного законодавства, а тому з врахуванням наведеного просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.08.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просила призначити пенсію за віком, до якої додала відповідні документи згідно з розпискою-повідомленням від 13.08.2020.

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 02.11.2020 № 15859-16036/Ч-02/8-0300/20 повідомило позивача про те, що згідно інформації відділу освіти та культури Ківерцівської районної державної адміністрації, відповідно до пункту 2 розпорядження голови райвиконкому №160 від 19.09.1991 "Про відкриття будинку сімейного типу у м. Ківерці" відділом народної освіти Ківерцівського райвиконкому здійснювалося фінансування дитячого будинку сімейного типу відповідно до Тимчасового положення та листа Міністерства освіти на виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 28 березня 1991 року №72 "Про соціальний захист населення у зв`язку з реформою роздрібних цін". Державна соціальна допомога вищезазначеному будинку сімейного типу надавалася загальною сумою, до якої входили кошти на утримання дитячого будинку і грошове забезпечення позивачу та чоловіку, як батькам-вихователям, яке вони утримували самостійно.

З 1991 року по 2006 рік відрахування із призначеного грошового забезпечення батькам-вихователям централізованою бухгалтерією відділу народної освіти Ківерцівського райвиконкому не проводилися.

Відтак, зарахувати до страхового стажу позивача період з 1991 року по 2006 рік немає підстав. З 2006 року до страхового стажу зараховуються періоди роботи згідно даних персоніфікованого обліку.

Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 06 від 19.08.202020 відмовлено у призначенні пенсії позивачу відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 22 роки 11 місяців 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Згідно з статтею 26 Закону №1058 право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

Відповідно до статті 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Вказаною статтею визначено порядок обчислення страхового стажу, а саме: періоди трудової діяльності, що враховувалися для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (по 31.12.2003), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи), а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

Наведене кореспондується з положеннями частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 3 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на трудову пенсію мали особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, до набрання чинності Законом України №1058-IV (по 31.12.2003), періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до статті 3, 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи, а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

Відповідно до п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.

Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: "Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)"), а при звільненні - запис: "Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення посиланням на відповідні статті КЗпП України)" ( 322-08 ), при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)".

Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 №2342-ІV, основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, є, зокрема, створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї; виховання та утримання дітей за принципом родинності; забезпечення пріоритету форм влаштування; створення умов для надання психологічної, медичної та педагогічної допомоги.

Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім`ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу.

До закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, незалежно від форми власності та підпорядкування, дитина може бути влаштована в разі, якщо з певних причин немає можливості влаштувати її на виховання в сім`ю.

З метою створення належних умов для виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, в сімейному оточенні Кабінет Міністрів України постановою від 26.04.2002 №564 затвердив Положення про дитячий будинок сімейного типу (далі - Положення №564).

Відповідно до пунктів 2 - 4 Положення №564, дитячий будинок сімейного типу - окрема сім`я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, які беруть на виховання та спільне проживання не менш як 5 дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Рішення про створення та забезпечення функціонування дитячого будинку сімейного типу приймається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчими органами міських рад (далі - орган, який прийняв рішення) на підставі заяви подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, що виявили бажання створити такий будинок, та поданого службою у справах дітей відповідного висновку про наявність умов для його створення з урахуванням рекомендації центру соціальних служб за результатами проходження курсу навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Служба у справах дітей обов`язково інформує таких осіб про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дітей, яких вони бажають взяти на виховання та для спільного проживання.

Орган, який прийняв рішення, несе відповідальність за забезпечення функціонування дитячого будинку сімейного типу відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають патронатні вихователі, батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, на думку суду, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник, зокрема, щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії по віку періоду роботи позивача з 1991 року по 2006 рік мамою-вихователем дитячого будинку сімейного типу в м. Ківерці у зв`язку з відсутністю у відповідача інформації щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Судом встановлено, що 19.09.1991 виконавчим комітетом Ківерцівської районної ради народних депутатів Волинської області було винесено розпорядження №160 «Про відкриття дитячого будинку сімейного типу у м. Ківерці». Відповідно до положень якого, з 01.09.1991 відкрито дитячий будинок сімейного типу в м. Ківерці й затверджено батьками-вихователями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з випробувальним терміном 6 місяців з 01.09.1991.

26.08.1998 на виконання рішення, між Ківерцівською районною державною адміністрацією та громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено угоду про передачу дітей на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу, відповідно до якої позивачем було прийнято на виховання 15 дітей-сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування.

Крім того, на вихованні в ОСОБА_1 та її чоловіка уже перебувало 2 дітей, яких батьки-вихователі удочерили та власна дочка.

Відповідно до пункту 2 розділу II даної угоди, Ківерцівська районна державна адміністрація бере на себе зобов`язання щомісячно проводити оплату праці батькам-вихователям у розмірі 300 грн.

Як слідує з листа Відділу освіти та культури Ківерцівської РДА Волинської області №13201-18/2-20 від 30.04.2020 відповідно до п.2 розпорядження голови райвиконкому №160 від 19.09.1991 «Про відкриття будинку сімейного типу у м. Ківерці» відділом народної освіти Ківерцівського райвиконкому здійснювалось фінансування дитячого будинку сімейного типу відповідно до Тимчасового положення та листа Міністерства освіти на виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 28 березня 1991 року №72 «Про соціальний захист населення у зв`язку з реформою роздрібних цін». Державна соціальна допомога вищезазначеному будинку сімейного типу надавалася загальною сумою, до якої входили кошти на утримання дитячого будинку і грошове забезпечення батькам-вихователям ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яке вони отримували самостійно. З 1991 року по 2006 рік відрахування із призначеного грошового забезпечення батькам-вихователям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 централізованою бухгалтерією відділу народної освіти Ківерцівського райвиконкому не проводилися.

Проте, з листа відповідача від 02.11.2020 № 15859-16036/Ч-02/8-0300/20 вбачається, що позивачу не враховано до страхового стажу період роботи мамою-вихователем дитячого будинку сімейного типу м. Ківерці з 1991 року по 2006 рік у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , зокрема, з 01.08.1992 призначена мамою-вихователем дитячого будинку сімейного типу м. Ківерці. Вказане підтверджується і листом Служби у справах дітей Ківерцівської РДА Волинської області від 16.10.2020 № 551/01-26/2-20.

Зазначені записи зроблені відповідно до п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.08.1992 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2005, з 01.01.2007 по 30.09.2007, з 01.11.2007 по 31.12.2007, з 01.07.2008 по 31.07.2008, з 01.09.2008 по 31.08.2009 у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків.

З такими твердженнями відповідача суд не погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до пп. 2.1.2 п. 2.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1 страхувальниками є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію.

Відповідно до Порядку нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1092, обчислення і сплата страхових внесків провадиться страхувальниками, а саме районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення - за осіб, до яких зокрема і відносяться батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства.

Отже, порушення страхувальниками чи іншими особами порядку обчислення і сплати страхових внесків, не може бути підставою для позбавлення мене мого страхового стажу та права на належний розмір пенсії за віком, за роки моє праці.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 року.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за обчисленням та сплатою роботодавцем, іншими органами необхідних внесків, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку їх сплати.

Оскільки з наявних у справі письмових доказів вбачається, що у спірний період роботодавцем позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, тому у відповідача були відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказаного періоду його роботи.

Необхідно звернути увагу, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність заборгованості роботодавця перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працювала застрахована особа.

Відтак, беручи до уваги зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу позивача період її роботи з 01.08.1992 (а не з 1991 року як про це зазначав позивач) по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2005, з 01.01.2007 по 30.09.2007, з 01.11.2007 по 31.12.2007, з 01.07.2008 по 31.07.2008, з 01.09.2008 по 31.08.2009 мамою-вихователем дитячого будинку сімейного типу м. Ківерці з мотивів несплати страхувальником страхових внесків, оскільки належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у справі у їх сукупності підтверджується стаж роботи позивача у вказані періоди, виплата їй заробітної плати за ці періоди.

Факт роботи позивача мамою-вихователем дитячого будинку сімейного типу м. Ківерці у період з 01.08.1992 по даний час відповідачем не заперечується.

При цьому, враховуючи наведені норми законодавства, що регулює порядок зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 01.08.1992 до 01.01.2004 підлягає зарахуванню на підставі відомостей трудової книжки, а також розпорядження Виконавчого комітету Ківерцівської РДА від 19.09.1991 № 160 «Про відкриття дитячого будинку», угоди про передачу дітей на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу від 26.08.1998, листа Служби у справах дітей Ківерцівської РДА Волинської області від 16.10.2020.

Як слідує з позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 1991 року по 2010 рік до страхового стажу. Однак, суд зазначає, що відмова ГУ УПФ у Волинській області була оформлена рішенням від 19.08.2020 №06, якому суд дав належну оцінку. У даному випадку, саме це є рішенням (тобто, є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України) про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, яке і слід визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині підлягає до задоволення.

Суд при вирішенні даного спору зазначає, що визнання протиправним та скасування рішення судом не потребує в подальшому визнання протиправними дій ГУ УПФ у Волинській області щодо відмови в проведенні такого перерахунку. Тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії та необхідними документами 13.08.2020. Відтак, права позивача належать захисту саме з дати звернення із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 19.08.2020 №06 про відмову в призначенні пенсії зa віком та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 13.08.2020, зарахувавши до страхового стажу періодів роботи з 01.08.1992 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2005, з 01.01.2007 по 30.09.2007, з 01.11.2007 по 31.12.2007, з 01.07.2008 по 31.07.2008, з 01.09.2008 по 31.08.2009 мамою-вихователем дитячого будинку сімейного типу м. Ківерці, та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн, сплачений згідно з квитанцією від 30.04.2021 № 0.0..1 (а. с. 8).

Керуючись статтями 243-246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 19.08.2020 №06 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії зa віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 13.08.2020, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1992 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 30.09.2005, з 01.01.2007 по 30.09.2007, з 01.11.2007 по 31.12.2007, з 01.07.2008 по 31.07.2008, з 01.09.2008 по 31.08.2009 мамою-вихователем дитячого будинку сімейного типу м. Ківерці.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Суддя Р.С. Денисюк