Справа № 520/4822/21
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 р. № 520/4822/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Московський відділ з питань виплати пенсій №26) виражені у відмові зробити перерахунок пенсії за період 01.01.2014 р. - 02.08.2014 р. у розмірі, нарахованому на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 р. по справі № 2-а-10081/11;

- скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.02.2021 р. під № 1818 про відмову зробити перерахунок пенсії за період 01.01.2014 р. - 02.08.2014 р. у розмірі, нарахованому на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 р. по справі № 2-а-10081/11;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зробити перерахунок пенсії за період 01.01.2014 р. - 02.08.2014 р. у розмірі, нарахованому на виконання Постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 р. по справі № 2-а-10081/11, а саме 24887,64 грн., провести нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати за цей період на підставі ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та Порядку затвердженому Постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 р., та провести відповідні виплати із врахуванням вже виплачених сум за цей період.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC І категорії. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 по справі №2а-10081/2011 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 та ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провести відповідні виплати з 21.06.2011 та забезпечити виплати постійно на весь час виплати пенсії. Однак, з 01.10.2010 відповідач значно зменшив розмір пенсії, посилаючись на зміни в законодавсті. При цьому, згідно рішення суду УПФУ нарахувало позивачу пенсію у розмірі 24887,64 грн. Позивач вважає, що відповідач протиправно здійснив нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.01.2014 по 02.08.2014 у розмірі меншому, ніж визначено рішенням суду, що набрало законної сили.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду по справі відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, зазначив, що відсутність у постанові Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 по справі №2а-10081/2011 кінцевої дати виплати пенсії з урахуванням перерахунку відповідно до цього рішення не породжує у відповідача обов`язок довічно здійснювати виплату пенсії позивачу в розмірах, встановлених вказаних судовим рішенням. Законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а тому, судове рішення не є гарантією проти змін в майбутньому. Крім того, зазначив, що розмір пенсії позивача зменшився у зв`язку зі змінами у законодавстві.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що не погоджується з правовою позицію, викладеною відповідачем у відзиві, вважає її необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, фактично відмовляючись виконувати рішення суду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи по захворюванню, що пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC І категорії.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 по справі №2а-10081/2011 задоволено позов ОСОБА_1 до УПФУ Московського району м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язано УПФУ Московського району м. Харкова здійснити перерахунок основної пенсії позивачу відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за період з 21.06.2011 року постійно на весь час виплати пенсії.

Зобов`язано УПФУ Московського району м. Харкова нарахувати та забезпечити виплату позивачу з урахуванням раніше сплачених сум призначеної державної пенсії, враховуючи 8-ми кратний мінімальний розмір пенсії згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із збільшенням її у 3,5 рази згідно постанови КМУ від 27.12.2005 року за № 1293 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням її на 12% у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 894 від 13.07.2004 року "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 21.06.2011 року постійно на весь час виплати пенсії.

Постанова набрала законної сили.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2011 року по справі №6-а-332/11 роз`яснено, що пенсія позивача підлягає нарахуванню та виплаті в розмірах та строках передбачених постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 року без обмеження будь-яким строком з урахуванням змін розміру мінімальної пенсії за віком та вимог діючого законодавства, без урахування п. 1 ст. 256 КАС України.

Вважаючи, що рішення суду не виконується, позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з вимогами визнати протиправними дії (бездіяльність) УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо нарахування позивачу пенсії згідно Постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 року, провести відповідні виплати з 21.06.2011 року та забезпечити виплати постійно на весь час виплати пенсії.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 25.10.2017 по справі №643/12650/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій та бездіяльності неправомірними та зобов`язання вчинити певні дій відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що чинним законодавством не передбачено норми щодо обрахунку пенсій інвалідам ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), а вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено з рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 по справі №2040/7109/18, 22.02.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії з 21.06.2011 згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011, ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", та провести виплату належних коштів.

Листом від 07.03.2018 відповідач повідомив, що виплата позивачу пенсії проводиться у розмірі визначеному діючим законодавством. Також зазначено, що постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 по справі № 2а-10081/2011 та ухвалу Московського районного суду від 21.11.2011 по справі № 6а-332/11/2011 виконано у повному обсязі, пенсію позивачу перераховано пенсію з 21.06.2011. Доплату по проведеному перерахунку за період з червня 2011 року по жовтень 2011 року у розмірі 83637,87 грн. нараховано на грудень 2011 року.

Вважаючи, що відповідачем протиправно виплачується пенсія у меншому розмірі, ніж визначено рішенням суду, позивач звернувся з позовом до суду та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 по справі №2040/7109/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що розмір виплат основної та додаткової пенсій особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є інвалідами ІІ групи, повинен визначатися відповідно до постанов Кабінету Міністрів України, а тому відповідач, здійснюючи відповідні виплати діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Позивач 15.02.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 по справі №2а-10081/2011.

Рішенням від 18.02.2021 №88 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило у вказаному перерахунку пенсії та повідомило позивача, що виплата пенсії ОСОБА_1 проводиться у розмірі, визначеному діючим законодавством. Виплати за рішеннями суду, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсій без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача щодо відмови перерахувати пенсію ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у розмірі, який був нарахований згідно рішення суду, позивач звернувся з зазначеним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491 -VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вищевказаних вимог, постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 були визначені мінімальні розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Також, згідно правових висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 17.02.2016 (справа №21-0908/2465/2012) вказано, що з 01.01.2012 нарахування і виплата пенсії має здійснюватись у розмірі, встановленому Законом України від 22.12.2011 №4282-VІ Про Державний бюджет України на 2012 рік та Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки за загальним правилом дії норм права у часі, Закон № 4282-VI був прийнятий пізніше Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на виконання даного Закону Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, то саме положення Закону №4282-VI та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.

Такий же правовий підхід був закріплений у 2013 році з прийняттям Закону України від 06.12.2012 № 5515-VI Про Державний бюджет України на 2013 рік, пунктом 4 Перехідних положень якого, зокрема, встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Також, Законом України від 31.07.2014 №1622-VII Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік, розділ Прикінцеві положення Закону №719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Таким чином, даним Законом Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон №719-VII в редакції Закону №1622-VII був прийнятий пізніше Закону №796-ХІІ, то саме положення Закону №719-VII та Порядку підлягали пріоритетному застосуванню.

Крім того, пп. 9, 13 п. 4 Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України № 76-VIII від 28.12.2014 внесено зміни до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, змінено норми щодо пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, дозволено порядок та виплату таких пенсій встановлювати Кабінету Міністрів України.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №1210 від 23.11.2011, встановлено розмір мінімальної пенсії по інвалідності в залежності від групи інвалідності та статусу, а також встановлені розміри додаткової пенсії до прожиткового мінімуму в залежності від групи інвалідності та категорії особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також, постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 №894 Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та від 27.12.2005 №1293 Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі яких позивачу згідно рішення суду збільшено пенсію на 12 % та у 3,5 рази відповідно, втратили чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

Посилання позивача на незаконність невиконання відповідачем рішення суду фактично зводиться до незгоди із застосуванням під час розрахунку та проведення пенсії положень постанов КМУ замість Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У розділі 2 рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), суд зазначив, що закріплений у частині першій статті 58 Конституції України принцип дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland №6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У пункті 21 рішення від 03.06.2014 у справі Великода проти України (заява №43331/12) щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічний висновок зроблений в рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області були відсутні підстави для застосування під час нарахування та виплати позивачу пенсії з 01.01.2014 по 02.08.2014 положень нормативно-правових актів, які втратили чинність, що також підтверджено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.10.2017 по справі №643/12650/17, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017, яким відмовлено позивачу в перерахунку пенсії згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 року по справі №2а-10081/2011 за період з 21.06.2011 по 2017 рік та рішенням суду у справі №2040/7109/18, яким відмовлено у проведенні перерахунку пенсії позивачу згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 по справі №2а-10081/2011 за період з 21.06.2011 по 2018 рік.

Вказані висновки узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 23.05.2018 по справі №820/680/16.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова