Справа № 520/6934/21
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2021 р. № 520/6934/21
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати бездіяльність Відповідача, щодо не поновлення пенсії Позивачки - протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії Позивачці викладене в рішенні Відповідача 18.12.2020 та листі № 2596-2133/М-02/8-2000/21 від 12.03.2021 року та визнати протиправними та дискримінаційними дії Відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсію Позивачці;
- зобов`язати Відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити певні дії - поновити виплату пенсії Позивачці з 07.10.2009 року, на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- стягнути з Відповідача кошти в сумі 100000,00 гривень (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких Відповідач відмовив у поновленні пенсії Позивачці.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивачки зазначив, що відповідачем необґрунтовано, протиправно та незаконно відмовлено у поновленні виплати пенсії, припинення якої пов`язано з виїздом за кордон. Позивач вважає, що вона має право на відновлення пенсії з 07 вересня 2009 року, тобто з дати прийняття Конституційним Судом України Рішення у справі № 25-рп/2009.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі надіслана учасникам справи та була отримана останніми, що підтверджується повідомленням пошти про вручення поштового відправлення.
Представник відповідача 24.06.2021 року надав до суду письмовий відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з порушенням порядку звернення за поновленням пенсії, а саме відсутністю документів, підтверджуючих місце проживання (реєстрації) в Україні. Також зазначив, що подання заяв на поновлення виплати пенсії представниками, що діють на підставі нотаріально завірених довіреностей, не передбачено чинним законодавством.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.
Позивач є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями документів, що містяться в матеріалах справи.
По досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачці призначено пенсію за вислугу років, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 10.06.2002 року .
Матеріалами справи підтверджено, що позивачка виїхала з України у 2007 році до Ізраїлю на постійне місце проживання, де 01.11.2007 року прийнята на консульський облік посольства України в Державі Ізраїль (м. Хайфа), про що наявна відмітка у паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .
Паспорт видано 24.05.2002 р. органом 2000, термін дії паспорта подовжено до 24 травня 2022 року
Представником позивача, що діяв на підставі нотаріальної довіреності, 07.11.2019 подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області особисту заяву позивача про призначення пенсії/перерахунок пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану та заяву про витребування пенсійної справи та поновлення виплат пенсій, що датовані 07.11.2019 року.
02.01.2020 року представник позивачки, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсії позивачки.
14.01.2020 за результатами розгляду заяви позивачки, датованої 07.11.2019 року та документів щодо поновлення з 07.10.2009 року пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які були надіслані її представником, прийняте рішення (протокол № 2), яким відмовлено позивачці в поновленні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю підстав.
Вважаючи зазначене рішення протиправним позивачка через свого представника звернулася до суду з позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року по справі №520/11090/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №15 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.01.2020 протокол № 2.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

В іншій частині позову відмовлено.

На виконання зазначеного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та рішенням від 18.12.2020 року було відмовлено у поновленні виплати пенсії.

У зазначеному рішенні було вказано, що відповідно до пункту 1.5 розділу 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок), передбачено, що заява про поновлення пенсії подається особисто або його законним представником безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районні за місцем проживання (реєстрації). Згідно з пунктом 2.9 розділу ІІ Порядку №22-1, особа, яка звернулась за пенсією повинна пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання ( реєстрації) та вік. Законний представник - це опікун (піклувальник) встановлений рішенням органу опіки або рішенням суду. Зазначено, що ОСОБА_1 особисто з заявою до відділу не зверталася, документів, які б зазначали її реєстрацію та місце проживання на території України не надавала. У зв`язку із зазначеним позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії.

Також на адресу представника позивача було направлено лист №2596-2133/М-02/8-2000/21 від 12.03.2021 року у якому зазначено, що рішенням від 18.12.2020 року позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії та вказано, що однією із умов поновлення виплати пенсії є наявність реєстрації на території України.

Вважаючи оскаржуване рішення та дії Головного управління Пенсійного фонду України протиправними, позивач через свого представника звернулась до суду з даним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Припинення виплат пенсій було передбачено пунктом 2 частини першої статті 49 та статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в редакції, діючій до 07.10.2009.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до статті 152 частини другої Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону втратили чинність з 07.10.2009, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи ПФУ мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Із вказаного вище вбачається, що позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, які проживають на її території, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмежень прав на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості, адже право позивача на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Тому, з дня набрання чинності рішенням № 25-рп/2009 втратили чинність положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим з цього часу мала бути поновлена виплата пенсії громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 зазначено, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно. Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист. Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 121 від 01.03.2001 та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Правління Пенсійного фонду України постановою № 22-1 від 25.11.2005 затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із пунктом 1.5 вказаного Порядку, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

В постановах від 17.07.2018 (справа № 211/1789/17 (2-а/211/116/17)) та від 31.01.2019 (справа № 520/9721/16-а) Верховний Суд зазначив, що цією нормою передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Тому доводи відповідача про необхідність особистого звернення пенсіонера до пенсійного органу за поновленням пенсії в контексті даних правовідносин є безпідставними.

Разом з цим, за змістом пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (пункт 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймається паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

У пункті 2.9 Порядку № 22-1 зазначено, що особа, яка зверталася за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Як свідчать матеріали справи, в обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що позивачем не було надано паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Суд зазначає, що у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року по справі №520/11090/2020, на підставі якого відповідачем було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 , було зазначено, що у Порядку № 22-1 відсутні вимоги щодо виду паспорту, який необхідно пред`являти заявнику, коли він звертається з заявою про призначення пенсії, чи то може бути внутрішній паспорт громадянина України чи паспорт громадянина України для виїзду за кордон. В паспорті, який було пред`явлено позивачем, зазначено дату її народження на підтвердження віку, та міститься відмітка, що позивач перебуває на консульському обліку в державі Ізраїлі, що на думку суду повністю відповідає вимогам, зазначеним у Порядку № 22-1 щодо підтвердження віку позивача та його місця проживання, та зокрема щодо громадянства.

Проте відповідачем при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії не було враховано висновків суду у справі №520/11090/2020.

Судом встановлено, що представником позивача, що діяв на підставі нотаріальної довіреності, 07.11.2019 подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області особисту заяву позивача про призначення пенсії/перерахунок пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.

Разом з заявою представником позивача, зокрема, було надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 НОМЕР_2 , який видано 24.05.2002 р. органом 2000 та термін дії якого подовжено до 24 травня 2022 року.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 від 07.112020 року про поновлення виплати пенсії оформлена відповідно до вимог закону, вона відповідає формі, встановленій додатком №2 Порядку №22-1 та немає недоліків, що перешкоджали б її розгляду. Підпис заявника на заяві про призначення пенсії належить ОСОБА_1 , особа якої посвідчена паспортом громадянина України для виїзду за кордон та засвідчена нотаріусом в Державі Ізраїль з проставленим апостилем. Суд зазначає, що пункти 1.1, 1.5 Порядку № 22-1 визначають можливість подання заява про поновлення виплати пенсії як особисто пенсіонером так і його уповноваженим представником.

Натомість, обов`язок проведення пенсійним органом поновлення виплати пенсії виникає на підставі подання належного за формою документа, передбаченого Порядком №22-1.

Судовим розглядом встановлено, що позивач подав заяву у формі, визначеній додатком №2 до Порядку №22-1, таким чином, дотримано процедуру звернення до пенсійного органу з заявою про поновлення пенсії, передбаченого п.1.5 Порядку.

Суд зазначає, що позивачу рішенням від 18.12.2020 року було відмовлено у поновленні виплати пенсії, тобто має місце активна поведінка, а не бездіяльність.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії.

У зв`язку із вищезазначеним, рішення від 18.12.2020 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні виплати пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправним та скасування листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2596-2133/М-02/8-2000/21 від 12.03.2021 року, то в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає, оскільки є відповіддю на звернення представника позивача та має інформаційних характер, а том не порушує прав позивача.

З врахуванням викладеного, суд зазначає, що з прийняттям рішення КСУ, позивач має право на поновлення виплати пенсії, правові підставі для невиплати пенсії позивачу як громадянину, що проживає за кордоном, відсутні.

Враховуючи вищезазначене та правовову позицією, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, що відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, на вказаний нею банківський рахунок.

Щодо вимог провести поновлення виплати пенсії позивачу з проведенням індексації, суд зазначає, що вимога є передчасною, оскільки відповідач ще не здійснив поновлення та перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Відтак, відсутні докази того, що при проведенні такого перерахунку пенсії відповідач не здійснить її індексацію самостійно, як того вимагає Закон.

Щодо позовної вимоги провести поновлення виплати пенсії позивачу з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі по тексту - Закон № 2050-III) від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону № 2050-III).

Статтею 3 Закону № 2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Суд звертає увагу на те, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Враховуючи, що позивачу не був нарахований та виплачений дохід у вигляді перерахованої пенсії, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З приводу позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зазначає, що представником позивача під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана ОСОБА_1 моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, то у суду відсутні підстави вважати дані позовні вимоги правомірними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 поновити виплату пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.12.2020 року про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) поновити виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з 07.10.2009 року, на вказаний нею банківський рахунок.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 _ судовий збір у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривень.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повий текст рішення виготовлено та підписано 13 липня 2021 року.

Суддя Бідонько А.В