Справа № 580/1052/21
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року справа № 580/1052/21
14 годин 08 хвилини м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/1052/21

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач ОСОБА_1 особисто]

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) [представник відповідача Костинський Я.О. за довіреністю]

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

02.03.2021 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку належної грошової компенсації за неотримане речове майно та виплатити з урахуванням раніше виплаченої суми;

стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , заборгованість грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 42 259 грн 27 коп.

Ухвалою від 15.03.2021 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 06.04.2021, 23.04.2021. У зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції та хворобою судді Черкаського окружного адміністративного суду Л.В.Трофімової з 19.04.2021 по 14.05.2021 включно засідання 23.04.2021 не відбулося, судове засідання призначено на 20.05.2021. Ухвалою від 20.05.2021 здійснено перехід у розгляді справи № 580/1052/21 зі спрощеного у загальне позовне провадження та здійснити підготовче провадження, продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 580/1052/21 на 30 днів з 14.05.2021, призначено підготовче засідання на 28.05.2021. Ухвалою від 28.05.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09.06.2021. Ухвалою від 09.06.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07.07.2021, 08.07.2021.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що відповідно до наказу від 03.08.2018 № 160 позивач виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення, направлений для зарахування на військовий облік до Черкаського ОМВК. Військовою частиною НОМЕР_2 , де позивач перебував на речовому забезпеченні, 09.10.2018 було нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 29507 грн 55 коп. 19.01.2021 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_2 , у якій просив надати копію картки обліку матеріальних засобів особистого користування (по речовій службі) та копію розрахунку грошової компенсації за неотримане речове майно під час звільнення з військової служби, виготовлену на підставі наказу від 03.05.2018 начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку. 20.01.2021 позивачем отримано копію картки обліку матеріальних засобів особистого користування. Позивач встановив, що грошова компенсація за неотримане речове майно, нарахована та виплачена неповністю. ОСОБА_1 забезпечувався речовим майном: з 01.06.1991 до 01.10.1998 відповідно до вимог наказу Міністра оборони СРСР від 19.10.1988 № 350; з 01.10.1998 до 24.02.2006 відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 01.10.1998 № 350; з 24.02.2006 до 17.06.2016 відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 31.01.2006 № 45 та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час»; з 17.06.2016 до 17.06.2016 відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 29.04.20016 № 232. У позові зазначено, що позивачем здійснено власний розрахунок грошової компенсації за неотримане речове майно на час звільнення, відповідно до якого розмір виплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно повинен складати 71766,82 грн. Позаяк, на думку позивача, відповідачем не проведено з позивачем повний розрахунок грошової компенсації за неотримане речове майно, належить виплаті 42259,27 грн (71766,82 29507,55), то 26.01.2021 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_2 щодо перерахунку грошової компенсації за неотримане речове майно та виплатити з урахуванням раніше виплаченої суми, проте станом на 02.03.2021 відповіді на заяву не отримав, що на думку позивача свідчить про протиправну бездіяльність відповідача. Позивач у судовому засіданні 08.07.2021 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, проте у судове засідання 08.07.2021 прибув представник відповідача і заперечив проти задоволення позовних вимог. Представником відповідача зазначено, що позивачу згідно наказу виплачено компенсацію за неотримане речове забезпечення, зазначений наказ позивачем не оскаржувався, під час звернення із заявою від 26.01.2021 позивачем до заяви не було надано карток обліку матеріальних засобів особистого користування по речовій службі за всіма місцями проходження служби (у відповідача наявна лише картка № 12/1/1.168, проте позивач проходив службу у різних військових частинах, де забезпечувався матеріальними засобами особистого користування різного строку використання. Розрахунок позивача є неналежним доказом, позаяк розрахунок компенсації за неотримане речове забезпечення здійснюється на підставі довідки про вартість майна, виходячи із закупівельної вартості станом на 1 січня року у якому особу звільнено, а не ринкових цін самостійно визначених позивачем. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, заслухавши пояснення свідка, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу у Черкаському зональному відділу Військової служби правопорядку, наказом від 03.08.2018 № 160 позивач виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення, направлений для зарахування на військовий облік до Черкаського ОМВК (а.с.8). Згідно виписки карткового рахунку позивача за період 08.10.2018 до 09.10.2018 позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 29 507,55 грн (а.с.9), що визнається учасниками справи.

19.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання копії картки обліку матеріальних засобів особистого користування по речовій службі та копію розрахунку грошової компенсації (а.с.10). Позивачем зазначено, що копію розрахунку відповідачем не надано, проте надано картку обліку матеріальних засобів особистого користування (а.с.44).

26.01.2021 позивач звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_2 у якій просив провести перерахунок належної ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум (а.с.37). До заяви надано розрахунок позивача від 26.01.2021, згідно якого вартість майна, розрахованого за ринковими цінами та без зазначення року і джерел визначення цін, що становить 71766,82 грн (а.с.36). У матеріалах справи відсутні відомості про результати розгляду заяви позивача від 26.01.2021. У судовому засідання учасники повідомили, що позивач на даний час продовжує служити (через три місяці після звільнення протягом року).

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011) встановлено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, що пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються законом пільги, гарантії та компенсації (стаття 1-2). Згідно зі статтею 9-1 Закону № 2011 речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і у терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Реалізуючи повноваження, передбачені частиною 2 статті 9-1 Закону № 2011 Кабінет Міністрів України, постановою від 16.03.2016 № 178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178). Пунктами 3, 5 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі Інструкція № 232), що визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори. Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №232 визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Грошова компенсація замість речового майна, що належить видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, що видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Перелік предметів із визначенням заготівельної вартості на початку кожного року Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України надає до Центрального управління речового забезпечення Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України (далі ЦУРЗ). ЦУРЗ відповідно до наданих цін ДДЗ та ПМР складає довідник цін, який доводиться до військових частин і установ для проведення розрахунків виплати грошової компенсації. Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони. Особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється: під час звільнення в запас або у відставку з правом носіння військової форми одягу за речове майно, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі; під час звільнення в запас без права носіння військової форми одягу за речове майно пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини; під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі; під час звільнення військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу, призваних на 18 місяців, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини. У разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. У разі дострокового звільнення осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, у зв`язку із скороченням штатів, хворобою та іншими випадками таке утримання не проводиться. Військовослужбовці забезпечуються речовим майном, яке не було отримане впродовж служби, право на отримання якого настало, або їм виплачується грошова компенсація за цінами, що діють на час звільнення.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, що є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно. Відповідно до частини 1 статті 91 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, що мають значення для справи.

У судовому засіданні 08.07.2021 у якості свідка було допитано начальника речової служби логістики в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_3 . Свідок пояснив, що позивач проходив військову службу у Черкаському зональному відділі Військової служби правопорядку, що перебувала на речовому забезпеченні в/ч НОМЕР_2 . На час звільнення позивача було три окремі батальйони, що об`єднано у одну частини НОМЕР_4 , яка є їх правонаступником. Всі справи було передано в архів, тому не було можливості скасувати чи підтвердити наявність іншого фактичного речового забезпечення позивача, крім речового забезпечення, зазначеного у картці обліку матеріальних засобів особистого користування. Свідок пояснив, що письмового реагування на заяву позивача від 26.01.2021 не було.

Оцінюючи наданий позивачем розрахунок, суд зазначає, що обчислення здійснено не за закупівельними цінами, станом на 01 січня року звільнення позивача, а також стосовно інвентарного майна, тому не береться судом до уваги.

Надаючи оцінку бездіяльності відповідача щодо процедури розгляду заяви позивача від 26.01.2021, суд зазначає про таке.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 Закону № 393/96-ВР встановлено, що заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, керівники та посадові особи підприємств, установ, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (стаття 18 Закону № 393/96-ВР). Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. Відповідно до статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, належать обов`язковому прийняттю та розгляду; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення; у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Судом встановлено, що відповідачем не вирішено по суті заяву позивача від 26.01.2021, чим допущено протиправну бездіяльність, зокрема: не повідомлено позивача про надання необхідних документів з попередніх місць служби для проведення правильного розрахунку/перерахунку, не надано відповідь на звернення.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі № п/800/259/15 (ЄДРСР 54398764) бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, що виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

У пункті 71 рішення Рисовський проти України, від 20.10.2011, № 29979/04 зазначено: «державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків».

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У рішенні ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі Kraska проти Швейцарії зазначено: аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті. Суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Великою Палатою Верховного Суду у справі №640/7310/19 (ЄДРСР 94394125) зазначено: особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

ВПВС у справі №925/642/19 ЄДРСР 95439652 (п.54) зазначає: обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Позаяк відповідачем не розглянуто звернення позивача від 26.01.2021, позовна вимога про стягнення з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , заборгованості грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 42 259 грн 27 коп та/або у іншій сумі є передчасною.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінюючи бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.01.2021 за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона є протиправною, позаяк відповідач, не розглянувши звернення та не повідомивши позивача письмово про результати розгляду заяви від 26.01.2021 діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без врахування необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, визнавши протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не дотримання процедур розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.01.2021 та зобов`язавши військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2021 з урахуванням висновків суду.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн згідно квитанції від 16.03.2021, а доказів понесення інших судових витрат не надано, то стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належать витрати зі сплати судового збору у сумі 454 грн.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.01.2021.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2021 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Військова частина НОМЕР_2 [вул. Надпільна, 228, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 13.07.2021.

Суддя Л.В. Трофімова