Справа № 360/1119/21
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

05 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1119/21

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чернявської Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Шляхтун М.М.

та

представників сторін:

від позивача - Овчаренко Є.В. (ордер від 01.03.2021 серії ВВ

№ 1009092, свідоцтво про право на зайняття

адвокатською діяльністю від 30.08.2019 № 000255)

від відповідача - Буданов М.П. (самопредставництво)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом

адвоката Овчаренка Євгена Вікторовича в інтересах ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання протиправним та скасування наказу від 25 січня 2021 року № 176-АГ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом адвоката Овчаренка Євгена Вікторовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач), в якому представник позивача з урахуванням позовної заяви (редакція після зміни підстав позову) від 19 травня 2021 року (арк. спр. 133-135) просить визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 25 січня 2021 року № 176-АГ в частині, що стосується притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходить службу в Луганському прикордонному загоні імені Героя України полковника Євгенія Пікуса в званні підполковника на посаді начальника прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. н.п. Золоте) головного оперативно-розшукового відділу.

05 лютого 2021 року позивача було ознайомлено з витягом з наказу відповідача від 25 січня 2021 року № 176-АГ, за яким позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді догани. Сам наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач не отримував, оскільки відповідачем було відмолено у його наданні. Так само позивачу було відмовлено у наданні можливості ознайомитися та зробити необхідні копії з іншими документами, пов`язаними з реалізацією дисциплінарного стягнення.

01 березня 2021 року на адресу відповідача поштовим зв`язком та електронною поштою спрямовано адвокатський запит щодо отримання інформації, пов`язаної з притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності, та отримання копії самого наказу. Станом на день подання позову відповіді від відповідача не надходило.

Як було встановлено позивачем з витягу з оскаржуваного наказу, підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності стало те, що позивач нібито порушив вимоги нормативних актів, пов`язаних з отриманням копії документа, а саме копії наказу відповідача від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без дозволу керівника, та який (наказ) було додано до адміністративного позову у справі № 360/4634/20. Сам наказ, який нібито отримано без дозволу керівника, оскаржується в судовому порядку в Луганському окружному адміністративному суді (справа № 360/4634/20).

Представник позивача зазначив, що позивач не згоден з виявленими нібито порушеннями в його діях та притягненням його до дисциплінарної відповідальності, оскільки службову дисципліну він не порушував, ніяких порушень нормативних актів не допускав. Оскільки відповідач неправомірно та навмисно не надав оскаржуваний наказ і всі інші запитувані документи, позивач фактично позбавлений змоги реалізувати своє право звернення до суду з визначенням кола підстав свого позову.

Представник позивача зазначає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності вмотивовано необхідністю призначення на посаду, яку він обіймає, іншої особи, заінтересованої в інших цілях, які відміні від захисту вітчизни та незалежності країни, а зацікавленого в матеріальному аспекті та можливостей.

Наразі до позивача застосовано третє дисциплінарне стягнення. Два попередні стягнення оскаржується в Луганському окружному адміністративному суді. Більш того, сам оригінал наказу відповідача від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ ніхто (звісно окрім самого відповідача) в очі не бачив, оскільки він протягом всього часу провадження в суді по справі № 360/4634/20 приховувався відповідачем і надавалася його копія, яка не відповідала дійсності.

Щодо самої суті порушення, за яке притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, представник позивача зазначив, що документ, який нібито було отримано без дозволу керівника, отримано правомірно в процесі реалізації права на ознайомлення з цим наказом та матеріалами службового розслідування, що виключає склад будь-якого дисциплінарного проступку зі сторони позивача, а отже, притягнення до відповідальності є свавільним та протиправним.

Щодо інкримінування позивачу порушення вимог пункту 4.9.1 Інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 17 травня 2004 року № 400 «Про введення в дію Інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України» (далі Інструкція № 400), то представник позивача зазначає, що позивач ані з пунктом 4.9.1 Інструкції № 400, ані з самою Інструкцією № 400 ніколи не ознайомлювався, в тому числі і на час ознайомлення з наказом відповідача від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ. Позивач не був з нею ознайомлений, тому позивач не міг її порушити, що виключає склад дисциплінарного проступку з цієї підстави, а також з тих підстав, що як можливо побачити з положення пункту 4.9.1 Інструкції № 400, копії документа виготовляються і видаються тільки з дозволу керівництва Адміністрації, органу ДПСУ, начальників відповідних управлінь (відділів) і начальника канцелярії.

Окрім того, під час реалізації права на ознайомлення з наказом відповідача від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ від посадових осіб, які ознайомлювали позивача з цим наказом, ніяких зауважень з цього приводу не було. Що також підтверджується поясненнями ОСОБА_2 , який зазначив, що позивач ніяких копій не робив, що в даному випадку виключає отримання будь-яких дозволів з цього приводу. Більш того, як вбачається з наказу відповідача від 18 грудня 2020 року № 2650-АГ «Про призначення службового розслідування» та висновку службового розслідування підставою його проведення був рапорт помічника загону з правової роботи - начальника групи юридичного забезпечення полковника юстиції Іванієнка Сергія від 18 грудня 2020 року № 29644р, яким повідомлялося, що під час підготовки до судового засідання по справі № 360/4634/20 за позовом позивача до відповідача в матеріалах, наданих до суду позивачем, виявлено копію наказу відповідача від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ. Але, за вказаними матеріалами справи № 360/4634/20, до суду з позовом звертався адвокат Овчаренко Є.В. в інтересах ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб.

Як можливо побачити з описової частини наказу відповідача від 25 січня 2021 року № 176-АГ «Про результати службового розслідування» підставою притягнення позивача до відповідальності слугували ті обставини, що на підставі відсутності на копії наказу від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ, яка міститься в матеріалах справи № 360/4634/20, будь-яких відміток, які б вказували на те, що вона видана прикордонним загоном, але по факту знаходиться в наявності у позивача, що підтверджується долученням ним до своєї позовної заяви, останній отримав її з порушенням вимог Інструкції № 400 та наказу Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5. Але, як зазначається у вказаному наказі від 25 січня 2021 року № 176-АГ, позивач будучи обізнаним, всупереч існуючим вимогам допустив порушення вищеозначених документів. Навпроти, службовим розслідуванням не встановлено і не підтверджено, що позивач був обізнаний з положеннями Інструкції № 400 або з іншими затвердженими відповідачем нормативними актами, якими передбачено порядок ознайомлення з наказами, права та обов`язки осіб, які ознайомлюються з наказами, оскільки відповідач навіть не намагався встановити ці обставини. Як можливо встановити з розділу 13 Інструкції № 400, у відповідача обов`язково повинен діяти відділ (управління) діловодства, який, в свою чергу, діє на підставі затвердженого про нього положення і відповідної інструкції, в якій передбачено, зокрема, порядок роботи з документами, зокрема, наказами. З матеріалів службового розслідування неможливо побачити, що позивач мав доступ до наказу відповідача від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ незаконно, оскільки це було б повним абсурдом, так як відповідач сам надав позивачу доступ до цього документа, реалізуючи вимоги пункту 32 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 лютого 2005 року № 111.

Як можливо встановити з пункту 2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 травня 2004 року № 400 інструкція, яка затверджена цим наказом, повинна бути вивчена з особовим складом. Натомість, зазначені вимоги відповідачем не виконані, до особового складу положення Інструкції не доведені. Тому порушення, яке інкримінується позивачу, на думку представника позивача, повністю знаходиться у взаємозв`язку з бездіяльністю відповідача і не може ставитися в провину позивачу.

Окрім цього, відповідачем не надано і не спростовано факту того, що відповідач сам надав позивачу доступ до цього документу, а саме наказу відповідача від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ та надав йому можливість (перепон або зауважень з цього приводу у відповідача не було), ознайомитися з цим наказом.

Отже, дозвіл, про який йде мова у пункту 4.9.1. Інструкції № 400, є абстрактним (загальним), реалізація якого можлива як усно, так і письмово. Але представник позивача наголошує, що позивач не робив копію наказу відповідача від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ, а лише ознайомився з ним.

Інкримінування позивачу отримання копії наказу відповідача без дозволу (хоча за фактом такого не було) не входить до складу дисциплінарного проступку, за яке передбачено відповідальність. Порушення, які інкриміновані позивачу, відносяться до службових обов`язків за посадою особи, відповідальної за контроль виконавської дисципліни та супровід документів у структурному підрозділі.

Що стосується інкримінування позивачу порушення розділу 10 наказу Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 в частині отримання копії документа органу ДПСУ без дозволу керівника, представник вказує, що зазначений розділ наказу має назву «Облік документів в архіві», а дія цього розділу пов`язана з регулюванням відносин порядку ведення основних облікових документів, які передані до архіву, порядок роботи з архівними документами та інше, і жодним чином вказаним розділом не передбачено порядку отримання копії документів, в тому числі ДПСУ.

Щодо проведеного службового розслідування, представник позивача зазначає, що воно здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 лютого 2005 року № 111.

У наказі відповідача від 18 грудня 2020 року № 2560-АГ не зазначено особу, відносно якої має бути проведено розслідування, хоча вона була відома відповідачу з рапорту помічника начальника загону з правової роботи - полковника юстиції ОСОБА_3 від 18 грудня 2020 року № 29644р. Навмисно не визначивши особу, відносно якої проводиться службове розслідування та не повідомивши про його проведення, відповідач порушив права позивача давати усні і письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб. Також представник позивача вважає, що відповідачем не виконані вимоги пункту 17 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 лютого 2005 року № 111.

Представник позивача зауважує, що у першу чергу, щоб порушення мало місце в об`єктивній реальності, необхідна умова обізнаності позивача про вимоги, які висуваються до позивача з дотримання того самого порядку отримання копій документів, щоб у подальшому встановити ступінь провини позивача, форму провини та причинний зв`язок між подією та неправомірними діями. Вказаного відповідач здійснити фактично не міг, оскільки в такому випадку, вся провина щодо інкримінованих порушень повністю покладається на відповідача, у зв`язку з чим, у висновку службового розслідування не висвітлено причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню, оскільки за таких обставин, відповідач повинен був би встановити наявність допущених порушень зі своєї сторони, оскільки в цьому проявляється прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначені види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовців, і їх всього дев`ять. Зауваження є найменш суворим покаранням на відміну від суворої догани. Водночас, до позивача застосовано саме догану, яка відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України є більш суворим заходом дисциплінарного впливу. Але в оскаржуваному наказі відповідача не має жодного мотивування такої позиції, в чому полягає таке рішення, що не відповідає положенням статті 86 Дисциплінарного статуту, згідно з якою під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. В даному випадку, відповідач вказаного не виконав.

Відповідач не обґрунтував й жодним чином не мотивував правомірності та доцільності застосування до позивача саме такого виду дисциплінарного стягнення як «догана».

З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) адміністративний позов не визнав, про що 31 травня 2021 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 18667/2021 надав відзив на позовну заяву від 28 травня 2021 року № 14/7386 (арк. спр. 138-148).

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач зазначає, що позивач дійсно проходить службу в Луганському прикордонному загоні імені Героя України полковника Євгенія Пікуса в званні підполковника на посаді начальника прикордонного оперативно-розшукового відділу головного оперативно-розшукового відділу.

За обставинами, викладеними при обґрунтуванні позовних вимог, позивач дійсно був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника прикордонного загону, на підставі результатів проведеного службового розслідування від 29 грудня 2020 року за № 291-В відповідно до наказу від 25 січня 2021 року 176-АГ.

Також відповідач звернув увагу суду на таке.

Порядок надання копій службових документів відділенням контролю та документального забезпечення штабу прикордонного загону здійснюється згідно з положеннями Інструкції № 400 та наказу Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5.

Відповідно до пункту 4.9.1 Інструкції № 400 копії документа виготовляються і видаються тільки з дозволу керівництва органу ДПСУ, начальників відповідних управлінь (відділів) і начальника канцелярії.

Згідно з розділом 10 наказу Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 копії документів виготовляються і видаються на вимогу інших установ або громадян з дозволу керівника установи, його заступників або керівника структурного підрозділу установи. Копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

За результатами проведеного службового розслідування від 29 грудня 2020 року за № 291-В встановлено, що з аналізу надання копій наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ начальник прикордонного оперативно-розшукового відділу (за м.д. н.п. Золоте) підполковник ОСОБА_4 на ім`я начальника прикордонного загону на предмет отримання копії не звертався. Також під час вищевказаного службового розслідування встановлено, що на копії наказу від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ відсутні будь-які відмітки, які б вказували на те, що вона надана відповідачем.

Щодо оголошення дисциплінарного стягнення позивачу, відповідач зазначив таке.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а»-«ґ», а також пунктами «д»-«ж» (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту.

Зі змісту статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України слідує, що у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни, командир (начальник) щодо підлеглого наділений правом застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, передбаченого цим статутом в межах наданої дисциплінарної влади. Жодних умов щодо градації (від менш суворого до більш суворого) застосування того чи іншого виду стягнення командиром (начальником) не передбачено.

Таким чином, наказ Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 25 січня 2021 року № 176-АГ, яким позивачу оголошено дисциплінарне стягнення «догана», видано відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України 24 березня 1999 року № 551-XIV, в межах наданої дисциплінарної влади та своїх повноважень.

Щодо повноважень відповідача (в особі ОСОБА_5 ) на момент призначення службового розслідування, та його затвердження відповідач вказав таке.

Наказ, яким було призначено службове розслідування за фактом виявлення копії наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ в матеріалах, наданих до суду позивачем підполковником ОСОБА_4 , а саме наказ Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 18 грудня 2020 року за № 2560-АГ «Про призначення службового розслідування», був підписаний підполковником ОСОБА_5 .

Висновок службового розслідування за фактом виявлення копії наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ в матеріалах, наданих до суду позивачем підполковником ОСОБА_6 , затверджений підполковником ОСОБА_5 .

Відповідно до наказу начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 11 грудня 2020 року за № 418-ВВ, в порядку пункту 132 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента від 29 грудня 2009 року за № 1115/2009, на підполковника ОСОБА_5 з 14 грудня 2020 року було покладено тимчасове виконання обов`язків начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса.

Таким чином, на час призначення наказом Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 18 грудня 2020 року за № 2560-АГ «Про призначення службового розслідування» службового розслідування за фактом виявлення копії наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ в матеріалах наданих до суду позивачем підполковником ОСОБА_4 та затвердження висновку службового розслідування за фактом виявлення копії наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ в матеріалах наданих до суду позивачем підполковником ОСОБА_4 , відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо твердження представника позивача про те, що вид стягнення зазначається виключно начальником (командиром) особисто на висновку службового розслідування, відповідач зазначив таке.

Редакція абзацу другого пункту 27 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 травня 2005 року за № 111, станом на день надання відзиву така: «Вид стягнення зазначається начальником (командиром) особисто на висновку службового розслідування». Проте редакція, наведена у позові представником позивача, не відповідає дійсності.

В рамках проведення службового розслідування за фактом виявлення копії наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ в матеріалах, наданих до суду позивачем підполковником ОСОБА_4 , позивач надавав свої письмові пояснення, завірена копія яких долучена до матеріалів справи. Під час проведення службового розслідування позивач інтересу до нього не проявляв, будь-яких клопотань, заяв чи заперечень від нього не надходило.

Відповідач вважає, що законодавець саме на військовослужбовця покладає обов`язок знати вимоги законодавства та беззастережно їх виконувати.

Відповідно до статей 58, 59 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Тобто, будучи начальником відділу, позивач за посадою зобов`язаний був знати вимоги керівних документів, щоб належним чином виконувати покладені на нього обов`язки щодо керівництва підпорядкованим підрозділом.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Реалізовуючи своє право на подання заяв по суті справи, представником позивача 02 червня 2021 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 18997/2021 надана відповідь на відзив від 31 травня 2021 року б/н (арк. спр. 157-158), відповідачем 07 червня 2021 року за вхідним реєстраційним № 19387/2021 заперечення без дати і номера (арк. спр. 162-168).

Ухвалою від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання (арк. спр. 26-28).

Ухвалою від 19 травня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів (арк. спр. 125).

Ухвалою від 07 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні (арк. спр. 179-180).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 24 липня 2018 року проходить військову службу в Державній прикордонній службі України, про що свідчить витяг з послужного списку від 23 березня 2021 року (арк. спр. 35).

Наказом начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26 лютого 2020 року № 87-ОС «Про особовий склад» зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення підполковника ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження служби з Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, з 25 лютого 2020 року (арк. спр. 36).

Згідно з наказом начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11 грудня 2020 року № 418-ВВ «По особовому складу» з 14 грудня 2020 року тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 покладено на підполковника ОСОБА_5 , першого заступника начальника загону начальника штабу (арк. спр. 175).

18 грудня 2020 року за вхідним № 29644р полковник юстиції ОСОБА_7 звернувся до в.о. начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_8 з рапортом від 18 грудня 2020 року, в якому доповів, що під час підготовки до судового засідання у справі № 360/4634/20 за позовом начальника прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. н.п. Золоте) підполковника ОСОБА_1 , в матеріалах, наданих до суду позивачем, було виявлено копію наказу Луганського прикордонного загону від 28 жовтня 2020 року № 2066. З метою перевірки дотримання порядку копіювання наказів прикордонного загону просив по даному факту призначити службове розслідування (арк. спр. 43).

Наказом в.о. начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_8 від 18 грудня 2020 року № 2560-АГ призначено службове розслідування за фактом, зазначеним у рапорті ОСОБА_9 від 18 грудня 2020 року за вхідним № 29644р, яке доручено провести начальнику групи документального забезпечення головного оперативно-розшукового відділу молодшому лейтенанту ОСОБА_10 та начальнику відділення контролю та документального забезпечення штабу старшині ОСОБА_11 . Висновок службового розслідування із матеріалами наказано представити на розгляд до 29 грудня 2020 року (арк. спр. 42).

В ході проведення службового розслідування відібрані пояснення від:

ОСОБА_12 (без зазначення дати), в яких остання пояснила, що 29 жовтня 2020 року за наказом старшого офіцера ОСОБА_2 нею у відділенні контролю та документального забезпечення штабу отримано наказ Луганського прикордонного загону від 28 жовтня 2020 року № 2066, який передано майору ОСОБА_2 (арк. спр. 46);

ОСОБА_2 (без зазначення дати), в яких останній пояснив, що він 29 жовтня 2020 року отримав наказ від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ з метою доведення його змісту підполковнику ОСОБА_13 . Під час знаходження наказу у ОСОБА_2 останній копії та сканкопії не робив. В присутності ОСОБА_2 ОСОБА_4 копії наказу не робив (арк. спр. 45);

ОСОБА_1 від 23 грудня 2020 року, в яких останній пояснив, що документ з`явився під час надання правової допомоги згідно з чинними правовими актами та Конституції України (арк. спр. 47).

29 грудня 2020 року за результатами проведення службового розслідування складено висновок службового розслідування за фактом виявлення копії наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ в матеріалах, наданих до суду позивачем підполковником ОСОБА_6 , який затверджено в.о. начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_8 29 грудня 2020 року (арк. спр. 40-41).

У висновку службового розслідування відображені пояснення, які були відібрані в ході проведення службового розслідування у ОСОБА_12 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Розглянувши та вивчивши наявні матеріали група зазначила, що на підставі відсутності на копії наказу від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ, яка міститься в матеріалах справи № 360/4634/20, будь-яких відміток, які б вказували на те, що вона видана прикордонним загоном, але по факту знаходиться в наявності у підполковника ОСОБА_1 , що підтверджується долученням ним до своєї позовної заяви, останній отримав її з порушенням вимог Інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України, та наказу Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5. Група запропонувала факт виявлення копії наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ в матеріалах, наданих до суду позивачем підполковником ОСОБА_6 , вважати таким, що підтвердився. За порушення вимог пункту 4.9.1 Інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 травня 2004 року за № 400 «Про введення в дію Інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України», та розділу 10 наказу Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 в частині отримання копії документа органу Державної прикордонної служби України без дозволу керівника, начальнику прикордонного оперативно-розшукового відділу (за м.д. н.п. Золоте) підполковнику ОСОБА_13 в порядку статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголосити догану (арк. спр. 40-41).

За наслідками проведеної 12 січня 2021 року з ОСОБА_6 бесіди, складений аркуш бесіди від 21 січня 2021 року (арк. спр. 48-49).

Наказом в.о. начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_8 від 25 січня 2021 року № 176-АГ «Про результати службового розслідування» за порушенням вимог пункту 4.9.1 Інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 травня 2004 року за № 400 «Про введення в дію Інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України», та розділу 10 наказу Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 в частині отримання копії документа органу Державної прикордонної служби України без дозволу керівника, начальнику прикордонного оперативно-розшукового відділу (за м.д. н.п. Золоте) підполковнику ОСОБА_13 в порядку статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено догану (арк. спр. 51).

З наказом від 25 січня 2021 року № 176-АГ «Про результати службового розслідування» позивач ознайомлений 05 лютого 2021 року, про що свідчить власноручний напис позивача на наказі та його особистий підпис (арк. спр. 51 зв.).

З службової картки підполковника ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач має дисциплінарні стягнення у виді: догани, оголошеної наказом від 28 жовтня 2020 року; суворої догани, оголошеної наказом від 18 листопада 2020 року № 2264-АГ; догани, оголошеної наказом від 14 січня 2021 року № 90-АГ; догани, оголошеної наказом від 25 січня 2021 року № 176-АГ (арк. спр. 38, 39).

З матеріалів справи № 360/4634/20 за позовом адвоката Овчаренка Євгенія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу «Про результати службового розслідування», отриманих судом з автоматизованої системи документообігу суду, встановлено, що позовна заява до суду разом з доданими до неї документами, у тому числі копією наказу від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ, подана представником позивача (арк. спр. 169-171, 172-174).

У судовому засіданні представник позивача пояснив суду, що копію наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ «Про результати службового розслідування», яка була долучена до позовної заяви, він отримав від ОСОБА_1 , який, в свою чергу, отримав її шляхом фотографування наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ «Про результати службового розслідування» під час ознайомлення з ним.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону № 2232-XII).

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009.

Призначення, основні завдання, повноваження, організацію управління, взаємодію і забезпечення діяльності органу охорони державного кордону Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба) визначає Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 листопада 2018 року № 971 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2018 року за № 1468/32920 (далі Положення № 971).

Пунктом 2 розділу І «Загальні положення» Положення № 971 закріплено, що орган охорони державного кордону є основним органом у загальній структурі Держприкордонслужби, що безпосередньо виконує поставлені перед Держприкордонслужбою завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України та бере участь в охороні суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також здійснює інші повноваження, передбачені законодавством України.

Згідно з пунктом 5, абзацом першим пункту 6 розділу І «Загальні положення» Положення № 971 органами охорони державного кордону є прикордонний загін, окремий контрольно-пропускний пункт та авіаційна частина. У складі органу охорони державного кордону функціонують оперативно-розшукові підрозділи.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ «Управління органом охорони державного кордону» Положення № 971 орган охорони державного кордону очолює начальник органу охорони державного кордону (авіаційну частину - командир) (далі - начальник органу охорони державного кордону). Начальник органу охорони державного кордону є командиром відповідної військової частини.

Абзацами першим, третім, четвертим пункту 3 розділу ІІІ «Управління органом охорони державного кордону» Положення № 971 закріплено, що начальник органу охорони державного кордону підпорядковується начальнику вищого органу управління. Начальник органу охорони державного кордону, що входить до складу територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, підпорядковується начальнику регіонального управління Держприкордонслужби. Начальник органу охорони державного кордону, що не входить до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, підпорядковується безпосередньо Голові Державної прикордонної служби України. Начальнику органу охорони державного кордону підпорядковується весь особовий склад органу охорони державного кордону. Керівництво підпорядкованими підрозділами начальник органу охорони державного кордону здійснює особисто, через своїх заступників та органи управління (штаб, відділ, групу, службу, інші постійні (штатні) і тимчасово створені підрозділи, призначені для виконання функцій управління).

Згідно з пунктом 7 розділу ІІІ «Управління органом охорони державного кордону» Положення № 971 начальник органу охорони державного кордону користується дисциплінарною владою командира полку (бригади).

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який згідно з преамбулою визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ). Згідно з преамбулою дія Статуту внутрішньої служби ЗСУ поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Частиною першою статті 3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з статтею 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Абзацом дев`ятим статті 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ регламентовано, що командир (начальник) зобов`язаний показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (абзаци перший, третій статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (абзаци перший, другий статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири (стаття 7 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана.

Командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а»-«ґ», а також пунктами «д»-«ж» (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту (стаття 55 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено:

службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина перша);

заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина друга);

службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина третя);

порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (частина сьома).

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин (стаття 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з статтями 97, 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування за фактами невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцями своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни, порядку несення служби або громадського порядку визначає Інструкція про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затверджена наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 14 лютого 2005 року № 111 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2005 року за № 261/10541 (далі Інструкція № 111).

Згідно з пунктами 5, 6 Інструкції № 111 рішення про проведення службового розслідування приймається начальником (командиром), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування призначається письмовим наказом. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, мета та термін проведення, а також посадова особа (особи), якій (яким) доручено його проведення. Підставою для призначення службового розслідування можуть бути рапорти посадових та службових осіб добового (прикордонного) наряду, командирів підрозділів, начальників служб, інших посадових осіб, окремих військовослужбовців, заяви (скарги) громадян, подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції, а також інші повідомлення про правопорушення, події, що потребують з`ясування обставин, за яких вони сталися.

Відповідно до пунктів 8, 11 Інструкції № 111 службове розслідування може бути проведено особисто начальником (командиром) чи доручено іншій посадовій особі, компетентній в питаннях, які повинні розслідуватися. У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування начальник (командир) призначає групу фахівців на чолі зі старшим групи, про що оголошується в наказі. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення начальником (командиром). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою призначено розслідування, або старшим начальником, але не більше як на один місяць. Рішення про продовження терміну розслідування оформляється письмовим наказом (пункт 12 Інструкції № 111).

Згідно з пунктами 18, 19 Інструкції № 111 за результатами службового розслідування складається висновок, у якому, крім положень, визначених пунктом 17 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються, зокрема: висновок щодо наявності чи відсутності в діянні військовослужбовця складу дисциплінарного правопорушення та в чому воно (за наявності такого) полягало; пропозиції щодо притягнення винних осіб до відповідальності правами відповідного начальника (командира) без зазначення конкретного виду стягнення. Висновок службового розслідування підписується особою (особами), якою (якими) воно проводилося.

Накладати на військовослужбовців дисциплінарні стягнення мають право лише їхні прямі начальники (пункт 23 Інструкції № 111).

Якщо провину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, а також особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид стягнення зазначається начальником (командиром) особисто на висновку службового розслідування (абзаци перший, другий пункту 27 Інструкції № 111).

Відповідно до пункту 28 Інструкції № 111 на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі начальника (командира), що вирішив накласти на особу дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене на військовослужбовця протягом місяця від дня закінчення службового розслідування. У цей період видається відповідний наказ начальника (командира) органу Державної прикордонної служби України про прийняте ним рішення. Наказ (витяг з наказу в частині, що його стосується) про притягнення до відповідальності посадовою особою, визначеною в наказі, доводиться до відома особи (осіб) під розписку із зазначенням дати доведення (пункти 31, 32 Інструкції № 111).

Зміст положень Дисциплінарного статуту ЗСУ свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.

Пунктами 5, 8 глави 10 «Засвідчення копій та витягів службових документів» розділу II «Документування управлінської інформації» Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181, передбачено, що копії документів виготовляються і видаються на вимогу інших установ або громадян з дозволу керівника установи, його заступників або керівника структурного підрозділу установи. Копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Отже, відповідачем помилково зазначено, що вищезазначені вимоги містяться у розділі 10 наказу Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5.

Пунктом 4.9.1 Інструкції № 400, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що копії документа виготовляються і видаються тільки з дозволу керівництва Адміністрації, органу ДПСУ, начальників відповідних управлінь (відділів) і начальника канцелярії. Адміністрація Держприкордонслужби, орган ДПСУ може засвідчувати копії лише тих документів, що створюються тільки в них.

З огляду на те, що позивач проходить військову службу в Державній прикордонній службі України з 24 липня 2018 року та за посадою начальника прикордонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації) головного оперативно-розшукового відділу відповідно до посадової інструкції (функціональних обов`язків) (арк. спр. 79-82) зобов`язаний контролювати ведення секретного та загального діловодства в прикордонному оперативно-розшуковому відділі, дотримання персоналом вимог режиму секретності, обізнаність позивача з положеннями Інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України презюмується.

У межах спірних правовідносин суд зазначає, що безперечно позивач має право отримати копію наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ «Про результати службового розслідування». Проте, реалізація цього права вимагає отримання дозволу керівника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса.

Таким чином, фотографування позивачем наказу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 28 жовтня 2020 року № 2066-АГ «Про результати службового розслідування» під час ознайомлення з ним слід вважати порушенням вимог пункту 4.9.1 Інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України, оскільки зазначене призвело до отримання копії службового документа без дозволу керівника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса, та вчиненням дисциплінарного проступку, сутність якого полягає у невиконанні позивачем як військовослужбовцем службової дисципліни.

У рішенні «Галфорд проти Сполученого Королівства» від 25 червня 1997 року Європейський Суд з прав людини зазначив «словосполучення «згідно із законом» не лише вимагає дотримання національного закону, а й стосується якості такого закону (рішення у справі)». «Суд нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Доменічіні проти Італії» від 15 листопада 1996 року).

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, накладення дисциплінарного стягнення відповідно до вимог Дисциплінарного статуту ЗСУ є дискреційними повноваженнями командира, який у кожному випадку вирішує питання щодо наявності підстав для його застосування.

Оскільки вид дисциплінарного стягнення визначається виключно особою, яка вирішує питання про його накладення з урахуванням наявності дисциплінарного проступку та вини, і при вирішенні питання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідачем у межах дисциплінарної влади командира правильно була врахована попередня поведінка позивача, який на момент притягнення до дисциплінарної відповідальності мав діючі дисциплінарні стягнення догану, оголошену наказом від 28 жовтня 2020 року, сувору догану, оголошену наказом від 18 листопада 2020 року № 2264-АГ, та догану, оголошену наказом від 14 січня 2021 року № 90-АГ, правові підстави для визнання протиправним та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 25 січня 2021 року № 176-АГ в частині, що стосується притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, відсутні.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Овчаренка Євгена Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса (військова частина НОМЕР_1 ) (ідентифікаційний код 14321736, місцезнаходження: 93120, Луганська область, м. Лисичанськ, просп. Перемоги, буд. 58) про визнання протиправним та скасування наказу від 25 січня 2021 року № 176-АГ відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України повне рішення суду складено 15 липня 2021 року.

Суддя Т.І. Чернявська