Справа № 140/4198/21
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

15 липня 2021 року ЛуцькСправа № 140/4198/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Димарчук Т.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні періодів з 13.11.1990 по 24.02.1992 та з 25.02.1992 по 31.05.1993 до страхового стажу при призначенні пенсії за віком та зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.11.1990 по 24.02.1992 у Луцькому малому підприємстві по наданню побутових послуг «Рембуд -1» та з 25.02.1992 по 31.05.1993 у Спільному радянсько-польському підприємстві «Польвол».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач з 23.11.2013 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся до відповідача з заявою для отримання інформації щодо обчислення його страхового стажу, на що отримав лист від 12.03.2021 №2041-1583/А-02/8-0300/21, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 13.11.1990 по 24.02.1991 та з 25.02.1992 по 31.05.1993 за записами трудової книжки немає підстав.

ОСОБА_1 вважає такі дії протиправними та просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово (а. с. 37).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву від 20.05.2021 № 0300-0802-7/22264 відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Крім того, у відзиві на позов відповідач зазначив, що позивач був інформований про те, що при призначенні пенсії за віком 23.11.2013 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до його страхового стажу не було враховано періоди роботи з 13.11.1990 по 24.02.1991 та з 25.02.1992 по 31.05.1993, що підтверджується заявами позивача від 16.12.2013 та від 15.10.2014. Оскільки, ОСОБА_1 знав про порушення своїх прав ще з 2013 року, а до суду звернувся лише 20.04.2021, то позивач пропустив строк звернення до суду, у зв`язку з чим відповідач просить залишити позов без розгляду відповідно до ст.123 КАС України.

25.06.2021 суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, відповідно до якої позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення цієї ухвали, та роз`яснено, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовна заява буде повернута позивачу без розгляду.

Позивачу у зазначений строк необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, вказавши підстави для поновлення строку та додавши докази поважності причин його пропуску.

12.07.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відтак, розгляд клопотань позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та відповідача про залишення позову без розгляду проведено судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, дійшов висновку про те, що позов необхідно залишити без розгляду з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 23.11.2013 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся до відповідача з заявою для отримання інформації щодо обчислення його страхового стажу, на що отримав лист від 12.03.2021 №2041-1583/А-02/8-0300/21, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 13.11.1990 по 24.02.1991 та з 25.02.1992 по 31.05.1993 за записами трудової книжки немає підстав.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був інформований про те, що при призначенні пенсії за віком 23.11.2013 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до його страхового стажу не було враховано періоди роботи з 13.11.1990 по 24.02.1991 та з 25.02.1992 по 31.05.1993, що підтверджується заявами позивача від 16.12.2013 та від 15.10.2014.

Зокрема, згідно з заявою позивача від 15.10.2014, адресованою начальнику Пенсійного фонду України в м. Луцьку, ОСОБА_1 просить період роботи з 13.11.1990 по 24.01.1991 на підприємстві Рембуд-1 до стажу не враховувати, у зв`язку з тим, що немає можливості підтвердити документально (а.с. 49). У заяві від 16.12.2013, адресованій начальнику Пенсійного фонду України в м. Луцьку, ОСОБА_1 вказує на те, що повідомлений про те, що при призначенні пенсії по віку до загального стажу не буде враховано період роботи з 25.01.1992 по 31.05.1993 (а.с. 50).

Оскільки, ОСОБА_1 знав про порушення своїх прав ще з 2013 року, а до суду звернувся лише 20.04.2021, то позивач пропустив строк звернення до суду, у зв`язку з чим відповідач просить залишити позов без розгляду відповідно до ст.123 КАС України.

При цьому, позивач у заяві від 12.07.2021 просить поновити строки звернення до суду, оскільки рішення (лист, повідомлення) про не зарахування вказаних періодів роботи до його загального страхового стажу йому не надходило. А відтак, про порушення своїх прав дізнався з листа відповідача від 12.03.2021 №2041-1583/А-02/8-0300/21.

Однак, суд вважає, що таке твердження позивача є необгрунтованим з огляду на наступне.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зауважує, що процесуальний закон пов`язує строк звернення до суду із тим, коли саме особі стало відомо про порушення його прав, свобод та інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів передбачено конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав (не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 13.11.1990 по 24.02.1991 та з 25.02.1992 по 31.05.1993) знав ще з 2013 року, що підтверджується заявами ОСОБА_1 наявними у матеріалах пенсійної справи, які долучені відповідачем до адміністративної справи (а.с. 49, 50).

При цьому, звернення позивача до відповідача з заявою про обчислення його страхового стажу та отримання відповіді ГУ ПФУ у Волинській області від 12.03.2021 №2041-1583/А-02/8-0300/21 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації своїх прав (звернення до пенсійного органу із заявою для отримання інформації щодо обчислення його страхового стажу) і ця дата жодним чином не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Отже, у позовній заяві причини, з яких позивач просить поновити йому строк звернення до суду, не можна визнати поважними та об`єктивними причинами пропуску вказаного строку.

Непоінформованість позивача про порушення своїх прав через байдуже ставлення до них або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду, тому суд не визнає причини пропуску строку поважними та не вбачає правових підстав для поновлення строку звернення до суду.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку

При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Згідно із частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На думку суду, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, при цьому, поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не зазначено та судом не встановлено, тому позов необхідно залишити без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Керуючись частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 248, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.М. Димарчук