Справа № 160/12729/20
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДМС у Дніпропетровській області, відповідач) про:
- визнання протиправними дій ГУ ДМС у Дніпропетровській щодо невчинення дій по процедурі отримання громадянства України ОСОБА_1 ;
- зобов`язання ГУ ДМС у Дніпропетровській провести процедуру отримання громадянства України ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що за період з моменту в`їзду на территорію України і до теперішнього часу позивач бажає відмовитись від громадянства Російської Федерації та отримати громадянство України за фактом спорідненості, оскільки батько ОСОБА_2 є українцем за національністю.
Позивач звертався до Президента України та ДМС з приводу отрмання ним громадянства України за походженням від батька, проте відповіді не отримав.
На адвокатський запит, щодо надання інформації про результати звернення ОСОБА_1 з приводу надання йому громадянства України, Державна міграційна служба України надала відповідь, згідно якої звернення позивача №22/035560-04 від 19.07.2019 р. направлено до виконання до ГУ ДМС в Дніпропетровській області.
Окрім того, надано роз`яснення про те, що відбування покарання на территорії України не є законною підставою перебування інозеця на территорії України, а тому не мають підстав для порушення клопотання про набуття громадянства України, з чим позивач не погоджується, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 15.10.2020 р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 09.04.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 за своїм правовим статусом є громадянином Російської Федерації та відповідно до Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001р. документи про надання дозволу на іміграцію або набуття громадянства України він повинен подавати до підрозділу міграційної служби за місцем проживання перебуваючи на законних підствах на территорії України.
Відповідачем також було зазначено, що ОСОБА_1 особисто до ГУ ДМС в Дніпропетровській області не звертався, та документ що підтверджує особу не надавав.
Окрім того, відповідачем зазначено, що перебування позивача на території України під ватою не є законною підставою перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а тому відсутні підстави для проведення процедури отримання громадянства України ОСОБА_1 .
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Російській Федерації, Астраханській області, м.Ахтубинськ. З 17.01.2014 року та на момент подання позову ОСОБА_1 перебуває під вартою, та тримається в ДУ «Київський слідчий ізолятор».
З моменту в`їзду на територію України і до теперішнього часу ОСОБА_1 бажає відмовитись від громадянства Російської Федерації та отримати громадянство України за фактом спорідненості.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , видане 25.04.1995 р. Відділом РАЦС Адміністрації Ахтубінська Астраханської області, в графі батько зазначено ОСОБА_2 , який за національністю є українцем.
Згідно довідки про реєстрацію шлюбу від 23.10.2009 р., мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 14.01.1994 р. вийшла заміж за ОСОБА_4 , який 07.12.2001 р. всиновив ОСОБА_1 .
Оскільки батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є українцем за національністю, ОСОБА_1 , перебуваючи в ДУ «Київський слідчий ізолятор», звертався до Президента України із заявою про надання йому громадянства України, проте відповіді не отримав.
Адміністрація Президента України листом від 19.07.2019 р. за №22/035560-04 на адресу Державної міграційної служби України надіслано на розгляд звернення ОСОБА_5 від 15.07.2019 р. за належністю.
На адвокатський запит щодо надання інформації про результати звернення ОСОБА_1 з приводу надання йому громадянства України, Державна міграційна служба України надала відповідь від 23.04.2020р. №А-3005-20/6.4/1141-20, згідно якої звернення ОСОБА_1 від 19.07.2019р. №22/035560-04 направлено до виконання до ГУ ДМС в Дніпропетровській області.
Також зазначено, що відбування покарання на території України не є законним перебуванням іноземця на території України, а тому не мають підстав для порушення клопотання про набуття громадянства України.
Державна міграційна служба України листом від 23.04.2020р. №А-3005-20/6.4/1141-20 повідомила представника позивача, що відповідно до системи електронного документообігу «Megapolis.DocNet» основним виконавцем звернення ОСОБА_1 №22/035560-04 від 19.07.2019 р. визначено ГУ ДМС в Дніпропетровській області.
Також, даним листом зазначено яким нормативно-правовим актом передбачено перелік документів, які подаються для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням та умови набуття громадянства за територіальним походженням відповідно до Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного
Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001р. за №2235-ІІІ, (далі Закон України №2235-ІІІ) відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.9 Закону України №2235-ІІІ іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.
Умовами прийняття до громадянства України є:
1) визнання і дотримання Конституції України та законів України;
2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).
Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) цих держав.
Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства;
3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.
Ця умова не поширюється на іноземців чи осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянином України понад два роки, і на іноземців чи осіб без громадянства, які перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті. Дворічний термін перебування у шлюбі з громадянином України не застосовується до іноземців і осіб без громадянства, яким було надано дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію".
Для осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту надання їм статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, а для осіб, які в`їхали в Україну особами без громадянства, - на три роки з моменту в`їзду в Україну.
Для іноземців та осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту набрання чинності контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України;
4) отримання дозволу на імміграцію.
Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні, та на іноземців і осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України або які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію" (7 серпня 2001 року) і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні;
5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування. Ця умова не поширюється на осіб, які мають певні фізичні вади (сліпі, глухі, німі);
6) наявність законних джерел існування. Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні.
Положення, передбачені пунктами 3-6 частини другої цієї статті, не поширюються на осіб, які мають визначні заслуги перед Україною, у тому числі на іноземців і осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою, на осіб, прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, і на осіб, які отримали посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Прийняття до громадянства України дитини, яка проживає в Україні і один із батьків якої або інша особа, яка відповідно до цього Закону є її законним представником і має дозвіл на імміграцію в Україну, здійснюється без урахування умов, передбачених пунктами 1, 3-6 частини другої цієї статті. Дозвіл на імміграцію в Україну не вимагається, якщо законним представником дитини є особа, якій надано статус біженця в Україні або притулок в Україні, або іноземець чи особа без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію" (7 серпня 2001 року) і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні.
До громадянства України не приймається особа, яка:
1) вчинила злочин проти людства чи здійснювала геноцид;
2) засуджена в Україні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості) з урахуванням рівня загрози для національної безпеки держави;
3) вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином.
Положення частини п`ятої цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", якщо компетентні органи України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлять, що такі рішення прийняті з політичних мотивів правоохоронними та/або судовими органами держави, яка вчинила акт агресії проти України, або держави, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року №68/262.
Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.
Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.
Статтею 8 Закону України №2235-ІІІ передбачені умови набуття громадянства України за територіальним походженням.
Так ч. 1 ст.8 Закону України № 2235-ІП зазначає,що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у ч.12 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VI (далі - Закон України №3773-VI) замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі ч.12 ст.4 Закону України №3773-VI.
Абзацом 1 п.1 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року №588/2006) "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України". (далі - Порядок №215) передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.
Відповідно до п.45 Порядку №215: Для прийняття до громадянства України особа (за винятком іноземців та осіб без громадянства, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; які перебувають у шлюбі з громадянином України понад два роки та отримали дозвіл на імміграцію; які отримали дозвіл на імміграцію та перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті; які отримали дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію" і перебувають з громадянином України понад два роки у шлюбі або перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті; які мають визначні заслуги перед Україною та прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України) подає такі документи:
а) заяву про прийняття до громадянства України (в двох примірниках);
б) три фотокартки (розміром 35 x 45 мм);
в) один із таких документів:
- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;
- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;
- декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;
- декларацію про відмову особи від іноземного громадянства - для іноземців, зазначених у пункті 46-1 цього Порядку; іноземців, зазначених в абзаці першому пункту 49 цього Порядку (у поданні на ім`я Президента України щодо яких містяться відомості, що такі особи брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та/або брали участь у виконанні бойових або службових завдань антитерористичної операції, та/або брали (беруть) участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях); іноземців, зазначених в абзаці другому пункту 49 цього Порядку;
- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;
г) один із таких документів:
- документ, що підтверджує безперервне проживання особи на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років, - для особи, яка в`їхала в Україну іноземцем (копія паспортного документа);
- документ, що підтверджує безперервне проживання особи на законних підставах на території України протягом трьох років з моменту в`їзду в Україну, разом із документом, який підтверджує, що особа в`їхала в Україну особою без громадянства, - для особи, яка в`їхала в Україну особою без громадянства (копія паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, або копія проїзного документа особи без громадянства, або копія посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон);
д) один із таких документів:
- копію документа, що підтверджує отримання дозволу на імміграцію в Україну;
- копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку на території України або для іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію", - копію посвідки на постійне проживання;
е) один із таких документів:
- документ про володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування, який видається в Україні керівником навчального закладу, місцевим органом виконавчої влади України або виконавчим органом місцевого самоврядування;
- копію атестата чи витяг із залікової відомості диплома - для особи, яка має документ про закінчення навчального закладу з вивченням української мови;
- документ, що підтверджує інвалідність, - для особи, яка має фізичні вади (сліпа, глуха, німа);
є) документ про наявність законних джерел існування протягом останніх шести місяців на момент подання заяви про прийняття до громадянства України. У разі подання особою документа про наявність власних фінансових заощаджень сума коштів на банківському рахунку повинна бути не менше ніж дванадцять прожиткових мінімумів на одну особу (виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на момент подання заяви про прийняття до громадянства України).
Крім цих документів вимагається подання документу про сплату державного мита або документ, що підтверджує підстави для звільнення від його сплати (разом із копією), відповідно до вимог Декрету Кабінету міністрів України «Про державне мито» від 21.01.93 №7-93 за умови підтвердження особи паспортного документу або документу, що його замінює та посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном.
Відповідно до п.4 Порядку №215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються:
особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні;
особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи;
особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.
Відповідно до копії листа Адміністрації ДКВС України Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 18.02.2020р., який наявний в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 15.10.2019р. прибув до державної установи «Харківський слідчий ізолятор» з державної установи «Київський слідчий ізолятор» на підставі наряду Адміністрації ДКВС України №1/4-8183/Вш від 20.08.2019р. В свою чергу позивач не спростовує, перебування під вартою з 17.01.2014 р. та на момент подання позову.
На момент звернення ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України із зверненням яке адресовано Державній міграційній службі України з подальшим його направленням для вирішення питання до ГУ ДМС в Дніпропетровській області позивач перебував під вартою.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України №3773-VI.
Пунктом 6 ч.1 Закону України №3773-VI визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Згідно п.9 ч.1 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.
Вимогами ст.3 Закону України №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Стаття 4 Закону України №3773-VI визначає вичерпний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Посилання на ці ж підстави містить й стаття 5 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV:
Законними підставами перебування на території України є:
для громадян України - належність до громадянства України;
для іноземців та осіб без громадянства - підстави, встановлені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки перебування позивача на території України під вартою не є законною підставою перебування іноземців та осіб без громадянства на території України відповідно до ст.4 Закону України №3773-VI та наявне недотримання позивачем вимог Порядку №215 щодо порядку звернення та надання необхідного обсягу документів, то й підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно із ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено протиправності прийнятого відповідачем рішення, то і позовні вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії є похідними та задоволенню не підлягають, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 241-246, 255, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова