Справа № 480/2890/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2021 року Справа № 480/2890/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2890/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа - Головне управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Носенко Яною Петрівною, про відкриття виконавчого провадження №64521898 від 16.02.2021 року.
Ухвалою суду від 09.04.2021 позовну заяву залишено без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст.ст. 160, 161 КАС України.
Ухвалою суду від 01.06.2021 визнано поважною причину пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено його, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ст. 287 КАС України та призначено до розгляду.
Ухвалою суду від 23.06.2021 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Головне управління ДПС у Сумській області.
Пояснення щодо позову від третьої особи до суду не надходило.
На виконання вимог ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Також, 16.02.2021 старшим державним виконавцем Сумського районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Носенко Яною Петрівною винесено постанови ВП №64521898 про стягнення виконавчого збору у розмірі 317,81 грн. з ОСОБА_1 (а.с.3) та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.28).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та прийнятої спірної постанови, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3ст. 26 Закону № 1404-VIII).
Вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки), відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статті 3 Закону № 1404-VIII, є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню відповідно до цього Закону № 1404-VIII.
Частиною п`ятою ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Разом із тим, п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У позовній заяві ОСОБА_1 наголошує на тому, що державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження не врахував місце реєстрації та проживання позивача у м. Києві.
За приписами абз. 2 ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
За змістом ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VII виконавчі виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Тобто, у виконавчому документі зафіксовано, що місцем проживання боржника є Сумська область, Сумський район, с. Сад. Тоді як фактично зазначена адреса (за твердженнями третьої особи - податкового органу) є - податковою адресою.
Частиною 5 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.
Положення наведених вище норм свідчать про те, що саме на виконавця покладено обов`язок встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконання, відповідно до ст. 24 вказаного Закону.
Суд встановив, що компетенція відповідача поширюється на Сумський район Сумської області.
У той же час, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , з 10.01.2019 року та на час відкриття виконавчого провадження ВП № 64521898, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с. 32).
Таким чином, відомості про місце проживання позивача, що вказані у вимозі податкового органу про сплату боргу (недоїмки) ( АДРЕСА_1 ), не відповідають відомостям щодо фактичного місця проживання (реєстрації) боржника.
Стягувач до заяви про примусове виконання не додав підтверджуючих документів, які б свідчили про те, що боржник проживає/перебуває за вказаною адресою в Сумському районі, м. Сад, та відповідачем не наведено будь-якого джерела відомостей щодо вищезазначеної адреси фактичного місця проживання боржника, з урахуванням того, що згідно наданих позивачем доказів, місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_5 .
Також матеріали справи не містять доказів щодо підтвердження інформації, зазначеної в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження, що боржник мешкає у Сумському районі, м. Сад.
Отже, суд відмічає, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження № 64521898, не пересвідчився з достовірних джерел про місце проживання позивача та наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі, тому на момент відкриття виконавчих провадження не володів достовірною інформацією про фактичне місце проживання боржника.
Як зазначено вище, у спірних відносинах належним місцем виконання є місце проживання або перебування боржника, або місце знаходження його майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV(далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Частиною 1 ст. 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (ч. 10 ст. 6 Закону № 1382-IV).
Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування (ч. 17 ст. 9 Закону № 1382-IV).
Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи має визначальне значення для цілей визначення місця виконання виконавчого документа.
Враховуючи, що відомості про місце проживання позивача у Сумському районі, с. Сад не підтверджені жодними документами, які надані стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження (зазначено лише податкову адресу боржника), суд вважає, що в цьому випадку державний виконавець зобов`язаний був скористатися правом, наданим ч. 5 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна.
Також слід зазначити, що вказана у податковій вимозі інформація про адресу боржника у Сумському районі, с. Сад, що не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження без перевірки державним виконавцем інформації щодо проживання боржника під час відкриття виконавчого провадження, адже у протилежному випадку допускалася би можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) для штучної зміни виконавчого округу.
Отже, з огляду на встановлені судом обставини, зазначена ГУ ДПС у Сумській області в податковій вимозі адреса місця п р о ж и в а н н я боржника документально не підтверджена (фактично зазначено лише податкову адресу боржника і при цьому, дані обставини не були підтверджені), а тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника.
Також, суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника або інше майно на момент прийняття оскаржуваної постанови знаходились у виконавчому окрузі, на території якого державний виконавець здійснює свою діяльність.
Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та прийняття виконавчого документу не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням його майна - грошових кошів.
Крім того, як зазначає представник відповідача у відзиві на позовну заяву, в ході примусового виконання державним виконавцем встановлено відповідно до відповіді на запит УПФУ, що ОСОБА_1 отримує дохід від Адвокатського бюро «Наумова і Партнери», що зареєстроване за адресою АДРЕСА_6 .
Проте, і в подальшому, при з`ясуванні вказаних обставин, державним виконавцем не була здійснена перевірка відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна. При цьому, слід зазначити, що місце проживання боржника (фізичної особи) та місце податкової реєстрації (податкової адреси) особи не є тотожними поняттями у розумінні вимог ЗУ "Про виконавчу службу".
Отже, місце проживання та місце отримання доходів боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого державний виконавець здійснює діяльність, а виконавчий документ у виконавчому провадженні прийнятий до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, у зв`язку з чим суд вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття відповідачем виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка має місце проживання м. Київ.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова від 16.02.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64521898 є протиправною та підлягає скасуванню
З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .
Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами статті 139 КАС України
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа - Головне управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Носенко Я.П. від 16.02.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64521898.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець