Справа № 160/1491/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року Справа № 160/1491/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБогатинської К.В.,
за участі: позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачаПроцика І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу №160/1491/21 за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу праці та соціально-трудових відносин Кам`янської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є фізичною особою-підприємцем (далі ФОП) та платником податків на загальних підставах. 22.09.2020 за місцем здійснення позивачем господарської діяльності ( АДРЕСА_1 ) прибув працівник Відділу праці та соціально-трудових відносин Кам`янської міської ради з метою проведення позапланового заходу у формі інспекційного відвідування з питань оформлення трудових відносин. Позивач зазначила, що про акт перевірки та оскаржену постанову дізналася після накладення арешту на її рахунки за відкритим виконавчим провадженням з виконання вищезазначеної постанови. ОСОБА_1 вважає оскаржену постанову протиправною, мотивуючи свою позицію тим, що у направленні на перевірку не зазначено жодної фактичної підстави для проведення цього позапланового заходу всупереч вимогам Закону №877-V. На думку позивача, відповідач перебрав на себе повноваження інспекторів Держпраці, за якими передбачено право здійснювати перевірки щодо неоформлених працівників. Також позивач зауважила, що відповідачем не наведено й не доведено наявності на час проведення інспекційного відвідування будь-якої інформації щодо ФОП ОСОБА_1 , отриманої у спосіб, передбачений Законом №877-V та Порядком №823, яка була б достатньою підставою для проведення інспекційного відвідування, а, отже, відповідач самостійно визначив об`єкт інспекційного відвідування. Позивач вважає, що викладені в акті перевірки обставини не відповідають дійсності і базуються виключно на припущеннях перевіряючого інспектора. Також,ФОП ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем в порушення вимог законодавства про працю не надано їй для ознайомлення і підпису й не направлено своєчасно акт перевірки та припис, які були складені відповідачем за підсумками проведеного ним інспекційного відвідування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 відкрито провадження у справі №160/1491/21 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.03.2021. Останнє судове засідання по справі відбулось 26.04.2021.
Позивач у судовому засіданні від 26.04.2021 позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засідання від 26.04.2021 заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення відповідача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, судом встановлено таке.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів економічної діяльності позивача (коди за КВЕД) належить: 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (основний); 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 56.30 Обслуговування напоями; 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.
У період з 22.09.2020 (10 год. 20 хв.) по 23.09.2020 (17 год. 00 хв.) головним спеціалістом, інспектором праці сектору контролю та нагляду з питань праці й зайнятості населення Відділу праці та соціальних трудових відносин Кам`янської міської ради Горовою О.М. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення останньою господарської діяльності ( АДРЕСА_3 ).
Отримання копій означених документів 22.09.2020 позивачем не заперечується.
За змістом розділу ІІІ Акта, 22.09.2020 з 10 год. 20 хв. по 10 год. 49 хв. та з 15 год. 47 хв. по 15 год. 50 хв., під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань оформлення трудових відносин за місцем господарської діяльності останньої, яке зафіксовано засобом відеотехніки, встановлено порушення означеною особою вимог ч. 1 ст. 21 Кодексу Законів про працю України з огляду на таке.
За адресою ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 найманий працівник, яка представилася ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10 год. 20 хв. по 10 год. 49 хв. та з 15 год. 47 хв. по 15 год. 50 хв., під час проведення інспекційного відвідування позивача, знаходилася у приміщенні торгівельного павільйону за прилавком біля вікна, через яке здійснювала продаж продовольчих товарів (відео 1-3).
В своїх усних поясненнях, найманий працівник ОСОБА_2 підтвердила, що продаж товару здійснює за місцем ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 та знаходиться в останньої на стажуванні, тому трудовий договір із ФОП укладено не було (відео 1-3). Означені обставини підтвердила й ФОП ОСОБА_1 22.09.2020 о 10 год. 20 хв. по 10 год. 49 хв.
Надалі в Акті зазначено, що 23.09.2020 о 09 год. 48 хв. за місцем ведення господарської діяльності, ФОП ОСОБА_1 відмовилася надати під час інспекційного відвідування копії документів завірених належним чином, які зазначені у листі №628 від 21.09.2020, який отримано нею під особистий підпис, а саме: «свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця або копія Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та документ, який підтверджує податковий статус підприємця; трудові договори між працівниками та фізичною особою, яка використовує найману працю; повідомлення про прийняття найманих працівників на роботу, подані до Державної фіскальної служби; накази та заяви про прийняття працівників на роботу та звільнення працівників з роботи; накази та заяви про прийняття працівників на роботу та звільнення найманих працівників з роботи» (відео 4).
З огляду на вищевикладене, головний спеціаліст, інспектор праці сектору контролю та нагляду з питань праці й зайнятості населення Відділу праці та соціальних трудових відносин Кам`янської міської ради Горова О.М. дійшла висновку щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу Законів про працю України у вигляді допущення останньою до роботи одного найманого працівника ( ОСОБА_2 ) без офіційно укладеного належним чином трудового договору й без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим позивачем також було порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» за №413 від 17.06.2015.
На виконання означеного припису ФОП ОСОБА_1 надано відповідачу копію повідомлення про прийняття працівника на роботу від 23.09.2020 щодо ОСОБА_2 .
За змістом означеної постанови відповідачем, зокрема, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу Законів про працю України накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмір 50 000, 00 грн. за порушення останньою вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.
Відділом праці та соціальних трудових відносин Кам`янської міської ради направлено означену постанову до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на примусове виконання.
Не погодившись із вищезазначеною постановою, ФОП ОСОБА_1 , звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду з означеним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу Законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
У відповідності до ч. 1 ст. 259 КЗпП України (тут і надалі у редакції, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), на момент виникнення спірних правовідносин визначав Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 (далі - Порядок №823).
Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формі, визначеній абзацом першим цього пункту (абзац 2 пункту 2 Порядку №823).
У відповідності до положень абзаців 1 та 2 п. 3 Порядку №823, інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) та які пройшли перевірку знань у порядку, визначеному Мінекономіки. Контрольні повноваження інспектора праці підтверджуються службовим посвідченням встановленої Мінекономіки форми, що видається Держпраці та її територіальними органами.
Положення вищенаведеної норми спростовують доводи позивача щодо незаконності проведення відповідного інспекційного відвідування фахівцем Відділу праці та соціально-трудових відносин Кам`янської міської ради, як виконавчого органу Кам`янської міської ради.
Згідно із п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №823 від 21.08.2019, підставами для здійснення інспекційних відвідувань є: 1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) рішення суду; 5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 6) інформація: ДПС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків; - фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю; 8) доручення Прем`єр-міністра України; 9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 10) запит народного депутата України; 11) невиконання вимог припису інспектора праці.
Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника.
Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 28 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку їх проведення.
Перед реєстрацією інспекційного відвідування роботодавця, щодо якого протягом попередніх шести календарних місяців здійснювалися інспекційні відвідування, керівник органу контролю (інша уповноважена ним посадова особа) вивчає питання про доцільність його проведення.
Виходячи зі змісту підпунктів 3 та 5 пункту 5 Порядку №823, підставою для прийняття керівником відповідного органу рішення про проведення інспекційного відвідування є аналіз інформації, отриманої, зокрема, з повідомлень посадових осіб інших органів державного нагляду (контролю) про виявлені цими органами в ході виконання ними власних наглядових (контрольних) повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин.
Пунктом 8 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №823 від 21.08.2019, визначено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку щодо дотримання відповідачем процедури проведення інспекційного відвідування позивача.
Судом встановлено, що спірна постанова про накладення штрафу прийнята на підставі акта інспекційного відвідування, яким встановлено порушення позивачем законодавства про працю, а саме порушення ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України. Позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.
Частиною 1 статті 265 КЗпП України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Згідно із абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Відповідач стверджує, що ФОП ОСОБА_1 фактично було допущено до роботи найманого працівника ( ОСОБА_2 ), не оформивши із цією особою трудовий договір, що є порушенням вимог статті 24 КЗпП України.
У частині 1 статті 21 КЗпП України міститься визначення трудового договору, який означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За приписами статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.
17.06.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" за №413, якою встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Статтею 29 КЗпП України передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.
Відповідно до статті 30 КЗпП України, працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Отже визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність трудових відносин між позивачем та особою, яка представилася як ОСОБА_2 та їх оформлення.
Водночас, слід зазначити, що із наданого відповідачем до суду відеодоказу (диск) а.с. 76) неможливо встановити обставини, які викладені в акті інспекційного відвідування, а саме: допущення саме ФОП ОСОБА_1 до роботи найманого працівника ( ОСОБА_2 ), без укладання трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, оскільки відеозапис не дає змоги встановити ні місце проведення зйомки, ні особу, якою саме здійснено продаж продовольчого товару (напою).
Враховуючи викладене, наданий відповідачем відеодоказ не підтверджує факт виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків в присутності або з відома позивача за місцем здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності.
Посилання відповідача на те, що відображеним на відео особам було повідомлено про проведення інспектування саме відносно ФОП ОСОБА_1 , проти проведення якого останні не заперечували, не є доказом перебування відповідних осіб у трудових відносинах саме з позивачем, оскільки відсутність з їх боку будь-яких заперечень проти проведення інспекційного відвідування не є доказом їх перебування у трудових відносинах.
Аналізуючи ж доводи відповідача щодо природи відносин, що склалися між ФОП ОСОБА_1 та особою, яка представилась як ОСОБА_2 , суд не знаходить підтверджень тому, що за означені особи перебувають у неналежно оформлених трудових правовідносинах.
У цьому контексті суд підкреслює, що сам по собі факт перебування певних громадян у місці здійснення підприємницької діяльності не свідчить про те, що вони перебувають у трудових або цивільно-правових відносинах саме із позивачем.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 КАС України).
Отже, наданий відповідачем до суду відеозапис не містить інформацію щодо предмета доказування, оскільки з останнього неможливо достеменно встановити обставини, які були встановлені в акті інспекційного відвідування.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Натомість, відповідачем всупереч положень означеної норми не було надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували факт порушення ФОП ОСОБА_1 ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.
Крім того, суд звертає увагу, що для притягнення особи до відповідальності відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України в діях такої особи повинна бути сукупність декількох складових, а саме: фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин та виплата йому заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.
Натомість, під час розгляду справи відповідачем не доведено суду наявність між позивачем і ОСОБА_2 виконання трудових обов`язків та отримання останньою заробітної плати без оформлення трудового договору, з урахуванням того, що продаж продовольчого товару (напою) на відеозаписі від 22.09.2020 здійснено невстановленою особою.
Враховуючи те, що при розгляді справи не знайшли свого підтвердження висновки, викладені в акті інспекційного відвідування щодо допуску ФОП ОСОБА_1 до роботи працівника без оформлення трудового договору, суд не вбачає підстав для застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, передбачених абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.
З урахуванням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що оскаржувана постанова була прийнята відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, не пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), не з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а, отже, є протиправною і підлягає скасуванню.
Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 КАС України, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із приписами статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України, з огляду на те, що позовну заяву ФОП ОСОБА_1 задоволено повністю, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30 квітня 2021 року.

Суддя О.В. Царікова