Справа № 120/2896/21-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2896/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар Павло Анатолійович

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

14 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач 02.04.2021 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив:

Визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу у 2017, 2018, 2019, 2020 році разової грошової допомоги до 5 травня як учасника бойових дій не у повному розмірі, як це визначено ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

Зобов`язати відповідача провести позивачу нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня 2017, 2018, 2019, 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, із урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 позовну заяву залишено без розгляду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що шестимісячний строк звернення до суду із позовом у цій справі збіг щодо допомоги до 5 травня за: 2017 р. - 30.03.2018; 2018 р. - 30.03.2019; 2019 р. - 30.03.2020, 2020 р. - 30.03.2021.

Відтак позивачем не виконано вимоги ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 07.05.2021 та не усунуто недоліки позовної заяви в частині наведення обґрунтованих підстав для поновлення процесуального строку, а тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині вимог за 2020 рік.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що з позовною заявою він звернувся 30.03.2020 через підсистему "Електронний Суд", тобто в останній день встановленого строку. Проте ухвалою суду першої інстанції позов повернуто позивачу з формальних підстав, а саме зазначення в ордері адвокатом узагальнено назву органу, в якому надається правова допомога.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 20.05.2021 витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 03.06.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду на 07.07.2021 в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції прийнята у порядку письмового провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, при цьому за відсутності клопотань сторін про розгляд справи за їх участі колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду першої інстанції від 12.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), в порядку ст. 263 КАС України.

Ухвалою суду від 07.05.2021 позов залишено без руху та вказано на необхідність подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

12.05.2021 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку. Однак, у вказані заяві представником позивача не наведено аргументів, які б вказували на дотримання ним строку звернення до суду чи поважності причин його пропуску.

Так, у вказаній заяві представник зазначає, що з цим позовом він звертався попередньо 30.03.2021, проте ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.04.2021 у справі №120/2699/21-а повернув позов з додатками. Також вказує на відсутність єдності у судовій практиці щодо питання визначення початку обчислення строку на звернення до суду, неодноразову зміну позицій, а також на ту обставину, що лише рішенням КСУ від 27.02.2020 у справі №3-р/20 було визнано неконституційними норми, якими було обмежено виплати щодо яких заявлено вимоги позивачем, а рішення щодо таких виплат за 2020 було прийнято у зразковій справі КАС ВС 29.09.2020, яке набуло чинності 13.01.2021, таким чином питання щодо строків звернення за виплатами одноразової грошової допомоги до 5 травня є наразі неоднозначними у судовій практиці.

Відтак, представник позивача вважає, що причини пропуску строку на 2 дні є поважними з врахуванням позиції суду в ухвалі від 07.05.2021, щодо останнього подання позову 30.03.2021.

Також представник позивача, із посиланням на практику Європейського суду з прав людини, звернув увагу суду, що правило встановлення обмеження доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму.

Надавши оцінку аргументам поданої заяви, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 07.05.2021, та оскаржуваною ухвалою повернув позовну заяву без розгляду.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки ухвалі суду першої інстанції в частині залишення без розгляду вимог за 2017, 2018, 2019 роки.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позовних вимог за період 2020 року за такими доводами.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

При цьому, у відповідності до ст.17-1 частини 4 вказаного Закону особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 380/5202/20 вказав, що застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходив з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17 та у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.11.2020 у справі № 380/5202/20, від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17, від 30.10.2018 у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019 у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017).

Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної їй допомоги при звільненні звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від органу відповіді на подану нею заяву.

При цьому за змістом статті 17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Водночас слід вказати, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 по справі № 607/7919/17 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Отже, шестимісячний строк звернення до суду із позовом у цій справі щодо допомоги до 5 травня за 2020 збіг 30.03.2021.

З матеріалів справи вбачається, що даний позов позивачем поданий через систему "Електронний Суду" 02.04.2021.

Таким чином позивачем пропущено 2 дні для звернення з даним позовом до суду.

Разом з тим з пояснень позивача вбачається та підтверджується матеріалами справи, що вперше позивачем подано позов до суду через систему "Електронний Суд" 30.03.2021, тобто в межах шестимісячного строку.

Проте ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв`язку з тим, що в ордері адвоката не вказано назву суду, в якому адвокат надає правову допомогу, а вказано, що правова допомога надається у суді першої та апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач в той же день - 02.04.2021, повторно подав позовну заяву.

Таким чином позивач вчасно звернувся з позовною заявою до суду першої інстанції вперше, проте така позовна заява була повернута позивачу із формальних підстав. При цьому позивач вчинив всі залежні від нього дії для усунення таких формальностей та повторно, в той же день, подав позовну заяву.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, у справі Bellet v. France, Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини у справі.

У рішеннях по справі Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії від 13.01.2000 та по справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28.10.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Делькур проти Бельгії Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві, у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Отже колегія суддів зазначає, що застосування процесуального обмеження, тобто залишення позовної заяви без розгляду з причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом, за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення заінтересованої особи права на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, тобто права на справедливий суд.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що позовну заяву позивачем подано до суду із пропуском незначного терміну та з урахуванням причин пропуску строку, які виникли із формальних підстав (повернення позову судом) колегія суддів дійшла до висновку, що в межах спірних правовідносин висновок суду першої інстанції щодо неповажності причин пропуску строку звернення до суду та повернення позовної заяви є передчасним.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню, а матеріали адміністративного позову направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 312 КАС України вказано, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в частині позовної вимоги щодо виплати у 2020 році ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня як учасника бойових дій не у повному розмірі, як це визначено ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду в цій частині.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в частині позовних вимог щодо виплати у 2017, 2018, 2019 роках ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня як учасника бойових дій не у повному розмірі, як це визначено ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.