Справа № 420/317/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/317/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ РІВЬЕРА до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ РІВЬЕРА до Одеської митниці Держмитслужби, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500050/2020/000056/2 від 24 листопада 2020 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2020/00267 від 25 листопада 2020 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що 22.11.2020 року TOB «ОТОМАН» (далі - Декларант, Брокерська компанія), діючи в інтересах ТОВ «КОМПАНІЯ РІВЬЕРА» (Позивач) на підставі Договору № 24/08-20 від 24.08.2020 р., звернулось до Відповідача - Одеської митниці Держмитслужби у зв`язку із імпортуванням та ввезенням на територію України товару (МД UA500050/2020/213205 від 22.11.2020 року), а саме - мандарини свіжі, країна виробництва Туреччина. Митну вартість товару визначено за основним (першим) методом - ціною договору.

24.11.2020 року ТОВ «ОТОМАН» було отримано від Відповідача Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500050/2020/000056/2, а 25.11.2020 року - картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2020/00267.

Відповідач обрав резервний метод визначення митної вартості заявленого товару, використавши інформацію баз даних ПІК АСМО Інспектор ЄАІС Держмитслужби. Так, відповідно до Рішення про коригування, митна вартість Товару була відкоригована шляхом збільшення її розміру до USD 41 400,00 у порівнянні із заявленою ТОВ «ОТОМАН» митною вартістю, а саме - USD 39 100,00 (1 104 856,52 грн.).

Позивач вказує, що у якості підстави такого збільшення Відповідачем у Рішенні про коригування зазначено, що подані для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Крім цього, у МД, графа 8 «Джерела інформації...» в якості джерела визначення митної вартості вказано ВМД № UA500110/2020/016385 від 20.11.2020. Як зазначає митниця, оскільки вказана декларація була оформлена за резервним методом, не відомо, яке саме джерело зазначено у цій декларації, і тому вона не може використовуватися як джерело для оформлення.

При цьому, позивач зазначає, що відповідачеві до митного оформлення разом з поданою митною декларацією для підтвердження заявленої митної вартості товарів подано рахунок-фактуру від 17.11.2020 № CIN327, коносамент № 1 від 20.11.2020, сертифікат про походження товару № С0267565 від 17.11.2020.

Окрім цього, на пропозицію Відповідача останньому було додатково надано Контракт на поставку №21/20 від 02.11.2020, експортну митну декларацію № 20411600ЕХ002108 від 18.11.2020 та переклад документів.

Позивач пояснив, що інші документи не були надані Відповідачу з наступних підстав:

- щодо документів на підтвердження витрат на транспортування: п. 4.2 Контракту №21/20 від 02.11.2020 р. прямо передбачено, що за умови поставки СРТ товар буде доставлений Постачальником обумовленому ним перевізнику задля постачання в обумовлене Сторонами місце призначення. Також на Постачальника покладається зобов`язання по оплаті витрат, які пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Аналогічні положення щодо поставки на умовах СРТ містяться і в правилах Інкотермс 2020, до яких фактично був прив`язаний контракт.

За даних обставин витрати на транспортування слід вважати такими, що були включені у вартість товару, а отже відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України транспортні (перевізні) документи можуть не надаватися для митного оформлення.

- щодо надання копії митної декларації країни відправлення, позивач зазначив, що до переліку основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, експортну митну декларацію продавця законодавцем не включено; проте вона надана;

- щодо надання документів, що містять відомості про страхування, позивач зазначив, що страхування товару не здійснювалося, а отже згідно із п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України Відповідачеві зазначені документи не надавалися;

- щодо вимоги надати інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, позивач зазначив, що за умовами п. 3.1 Контракту №21/20 від 02.11.2020 р. оплата постачальнику здійснюється протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення Товару Позивачем, що підтверджується ВМД. Отже, вищевказані документи могли бути у наявності декларанта тільки після факту завершення митного оформлення.

Як стверджує позивач, всі зазначені вище причини ненадання документів були викладені у супровідному листі б/н від 24.11.2020, який був наданий Відповідачу разом із Контрактом на поставку № 21/20 від 02.11.2020, експортною митною декларацією від 18.11.2020 та перекладом документів.

Однак, як зазначає позивач, після отримання Відповідачем тих витребуваних документів, які фізично могли бути надані ТОВ «ОТОМАН» і Позивачем, Відповідач все одно прийняв оскаржуване Рішення про коригування, зазначивши, що документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів не містять всіх відомостей та містять розбіжності.

Проте, позивач не погоджується із підставами, що стали обґрунтуванням у прийнятті рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Так, позивач не погоджується із зауваженнями відповідача про те, що подані декларантом документи містили розбіжності та не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Щодо зауваження митного органу на технічні помилки в митній декларації та супровідних документах, позивач пояснює, що в процесі заповнення МД №UА500050/2020/213205 від 22.11.2020 декларантом було здійснено технічну помилку, а саме: неправильно вказана дата інвойсу; неправильно вказаний номер сертифіката про походження товару.

Постачальником в експортній митній декларації було зазначено поряд із вірною адресою: «E-5 KARAYOLUUZERI YESILKOY KURTULUS MAH. NO.425 DORTYOL/HATAY-TURKIYE», помилкову із неправильно зазначеним номером будівлі, а саме: «E-5 KARAYOLU UZERI YESILKOY KURTULUSMAH. NO.191 DORTYOL/HATAY-TURKIYE».

Позивач посилається на те, що відповідач не зазначив, яким саме чином зазначені технічні помилки впливають на митну вартість товару з урахуванням того, що Відповідачеві були надані саме ті документи, які прямо стосуються поставки товару, митне оформлення якого здійснювалось, і в самих документах жодних розбіжностей щодо вартості товару виявлено не було.

Позивач також зауважив, що розбіжності в адресі постачальника існують тільки в одному документів експортній декларації, яка у свою чергу не відноситься до документів, на основі яких встановлюється митна вартість.

Враховуючи відповідність всіх інших зазначених в МД даних супровідним документам, які були надані разом із митною декларацією, позивач вважає, що ані помилка Постачальника, ані помилка декларанта жодним чином не призвела до недостовірності усієї інформації, що міститься в МД, зокрема інформації про вартість Товару як складової митної вартості.

Як вважає позивач, документи, подані декларантом для митного оформлення Товару за ціною Контракту, відповідають вимогам ст. 53 Митного Кодексу України, є належними та допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх данні піддаються обчисленню, що свідчить про не правомірність висновків митного органу про наявність таких розбіжностей, а визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за другорядним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства.

Отже, на переконання позивача, підстави для відмови у митному оформленні товарів, встановлені ст. 54 МКУ, відсутні.

Таким чином, посилаючись на те, що підстави для відмови у митному оформленні товарів відсутні, визначення митної вартості товару за першим методом обґрунтоване належними та достатніми документами, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500050/2020/000056/2 від 24 листопада 2020 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2020/00267 від 25 листопада 2020 року.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

Крім того, в ухвалі від 11 січня 2021 року судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Проте, станом на 12 березня 2021 року до суду не надійшов відзив на позовну заяву, а також перелік усіх документів, поданих до митного оформлення позивачем, зокрема тих, які надавались ТОВ КОМПАНІЯ РІВЬЕРА на усунення розбіжностей, виявлених при митному оформленні. Натомість, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що ним усунуто розбіжності, які були висунуті при митному оформленні.

Отже, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування обставин справи та розгляду справи по суті, судом було вирішено питання щодо переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та проведення підготовчого засідання.

Відповідно до ч. 6 ст. 260 КАС України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Ухвалою суду від 16 березня 2021 року розгляд адміністративної справи № 420/317/21 призначений за правилами загального позовного провадження. Розгляд адміністративної справи розпочатий спочатку зі стадії відкриття провадження у справі.

30 березня 2021 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву з додатковими документами (а.с. 149-204).

Відповідно до відзиву, відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як зазначає відповідач у відзиві, 22.11.2020 року до Одеської митниці Держмитслужби для здійснення митного оформлення товару декларантом ТОВ «ОТОМАН» в інтересах позивача - ТОВ КОМПАНІЯ РІВЬЕРА було подано митну декларацію №UA500050/2020/213205. До митного оформлення разом із поданою митною декларацією для підтвердження заявленої митної вартості товару подано рахунок-фактуру від 17.11.2020 №CIN327, коносамент № 1 від 20.11.2020, сертифікат про походження товару №С0267565 від 17.11.2020. Митна вартість товару заявлена за ціною договору товару.

Відповідач вказує, що за вказаною ЕМД системою були згенеровані наступні форми митного контролю:

- 101-1 Витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено оригіналів;

-103-1 Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів у т.ч. наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в САІС Держмитслужби;

- 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів;

- 107-3 Контроль правильності класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД, 202-1 - Проведення часткового митного огляду - з розкриттям до 20 відсотків пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів та транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації;

- 911-1 забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи спрацювання автоматизованою системою аналізу та управління ризиками відповідних форм митного контролю щодо вжиття заходів з метою перевірки числових значень складових митної вартості товарів, відповідно до п. 3 ст. 53 МКУ декларанту поставлено вимогу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено; 2) страхові документи, якщо здійснювалося страхування; 3) переклад митної декларації країни відправлення на українську мову, відповідно до частини першої статті 254 МКУ; 4) каталоги, специфікації виробника варів; 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Як зазначає відповідач, у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а також вони не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: у ЕМД UA500050/2020/213205 від 22.11.2020 у графі 44 за кодом 0380 (Рахунок- фактура (інвойс) (Commercial invoice) зазначено №CIN 327 від 05.11.2019, хоча фактично дата інвойсу 17.11.2020, за кодом 0865 (Сертифікат про походження товару) зазначено №С0267565 від 17.11.2020, хоча фактично № D0267565, виникли сумніви, що документи стосуються даної поставки товарів. Також, у графі 2 (відправник/ експортер) зазначено адресу Е-5 KARAYOLU UZERI YESILKOY KURTULUS MAH. N0.425 DORTYOL/HATAY-TURKTYE, але фактично у документах Е-5 KARAYOLU UZERT YESTLKOY KURTULUS MAH. N0.191 D ORT Y OL/HATAY -TURKIYE.

Відповідач зазначає, що вказані вище розбіжності усунені не були, а декларантом не подані додаткові документи, які б переконливо спростували (пояснили) розбіжності у наданих документах, а також не було надано всі витребувані митним органом документи.

Зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України, стали підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Відповідач також зазначив, що з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості між декларантом та Одеською митницею були проведені консультації, про що зазначено у рішенні про коригування.

Відповідач вважає, що оскільки Одеська митниця Держмитслужби під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів № UA500050/2020/000056/2 від 24 листопада 2020 року, а також картки відмови № UA500050/2020/00267 від 25 листопада 2020 року діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, то відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ КОМПАНІЯ РІВЬЕРА

25 червня 2021 року позивачем через канцелярію суду подані письмові пояснення по справі.

Згідно наданих пояснень, позивач зазначив, що під час оформлення (заповнення) митної декларації №UA500050/2020/213205 декларантом було допущено декілька технічних помилок, які фактично ніяким чином не вплинули та не мали можливості вплинути на визначення митної вартості товару. Декларантом не вірно зазначено: дату складення інвойсу, номер сертифікату походження (форма А) та наявна розбіжність в документах стосовно адреси реєстрації місцезнаходження постачальника товару (вказані різні номери будівель, хоча інші дані однакові).

Позивач вважає, що вказані помилки та розбіжності ніяким чином не могли вплинути на визначення митної вартості товару тому, що ці помилкові дані не є істотними умовами правочину: не стосуються вартості, кількості, ваги, походження, сорту товару та є лише технічними.

Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено шістдесятидений строк проведення підготовчого провадження у справі №420/317/21 на тридцять днів.

Ухвалою суду від 16 червня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 420/317/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 липня 2021 року 11 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 01 липня 2021 року, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлені наступні обставини та факти.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ РІВЬЕРА, , зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата запису: 06.02.2020, номер запису: 0073236.

Основним видом економічної діяльності підприємства є: 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами (основний).

02 листопада 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ РІВЬЕРА (Покупець) та компанією фірма «CINAR AMBALAJ NAKLIYAT TURIZM INS. MAK. PETROL TARIM URUN. SAN.VE TIC.LTD.STI.» (Туреччина) (Постачальник) укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) №21/20 поставки товару, відповідно до якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, зазначений у Замовленні Покупця та у виставлених на їх підставі Інвойсах, що є невід`ємною частиною цього Контракту, в порядку та на умовах, обумовлених у Контракті. Поставка товару здійснюється партіями. Кількість кожної партії визначається в Замовленнях, наданих Покупцем на кожну партію. Загальна кількість постановленого товару складається з кількості, зазначеної в інвойсі по кожній партії товару (а.с. 30-40, 173-183).

Згідно з п. 2 «Ціна і повна вартість контракту», загальна сума контракту складається із сум всіх Інвойсів, що будуть виставлені Постачальником на підставі Замовлень Покупця протягом усього строку дії цього контракту. Ціна товару вказується в Інвойсах на оплату по кожній окремій партії Товару. Валюта платежу Долар США.

Згідно з п. 3 Умови платежу Контракту на поставку №21/20, оплата за товар здійснюється на наступних умовах: 100 % протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення Товару Покупцем, що підтверджується ВМД. Оплата здійснюється на підставі інвойсу, відправленого Покупцеві Постачальником, шляхом перерахування коштів на банківські реквізити Постачальника, зазначені в інвойсі.

Базисні умови поставки: СРТ (Одеса, Південний, Чорноморськ) Інкотермс 2020 .

На виконання умов зазначеного контракту підприємство-нерезидент відправник фірма «CINAR AMBALAJ NAKLIYAT TURIZM INS. MAK. PETROL TARIM URUN. SAN.VE TIC.LTD.STI.» (Туреччина) поставило Позивачу партію товару: мандарин свіжий, сорту SUTSUMA у пластикових ящиках 5200 шт., на 52 деревинних піддонах, врожай 2020. Країна виробництва Туреччина. Виробник CINAR AMBALAJ NAKLIYAT TURIZM INS. MAK. PETROL TARIM URUN. SAN.VE TIC.LTD.STI., торгівельна марка «CINAR».

24 серпня 2020 року між КОМПАНІЯ РІВЬЕРА (Клієнт) та ТОВ ОТОМАН (Експедитор) укладено Договір 24/08-20 про надання послуг, зокрема, брокерських послуг по декларуванню та митному оформленню товарів, експедиторських та транспортно-експедиторських послуг (а.с. 41-46).

Відповідно до п. 63 ст. 4 Митного кодексу України, уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов`язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта.

22 листопада 2020 року уповноваженою особою декларанта ТОВ ОТОМАН (діє на підставі Договору про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №24/08-20 від 24 серпня 2020 року) з метою митного оформлення поставленого позивачу товару подано до Одеської митниці Держмитслужби митну декларацію UA500050/2020/213205 від 22 листопада 2020 року, згідно якої митна вартість товару була визначена за ціною договору, яка складає 39100,00 USD (а.с. 19-20).

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав до митного органу, окрім митної декларації:

Рахунок-фактура (Інвойс) (Commercial invoice) № CIN327 від 17.11.2019;

Коносамент (Bill of lading) №1 від 20.11.2020;

Навантажувальний документ (Bordereau) №1 від 20.11.2020;

Фітосанітарний сертифікат (Phytosanitarv certificate) № ЕС/TR A 4216678 від 17.11.2020;

Фітосанітарний сертифікат (Phvtosanitary certificate) № ЕС/TR A 4216679 від 17.11.2020;

Сертифікат про походження товару форми А (Certificate of orisin form A (GSP)) №D0267565 від 17.11.2020;

Загальна декларація прибуття № 20UA61Z6 від 22.11.2020;

Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення №21/20 від 02.11.2020;

Договір про надання послуг митного брокера №24/08-20 від 24.08.2020;

Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, ін. № 6262002.

Надання позивачем усіх вищевказаних документів до митного оформлення, заявленого за митною декларацією UA500050/2020/213205 від 22 листопада 2020 року товару, не заперечується сторонами, та підтверджується карткою відмови №UA500050/2020/00267 від 25 листопада 2020 року (а.с. 169-171).

Разом із тим, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом.

Підставою сумнівів правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом зазначено те, що подані у поданих документах містяться розбіжності та не містяться усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, які підтверджують митну вартість товарів. Зокрема, наведено наступні розбіжності:

- до митного оформлення разом з поданою митною декларацією для підтвердження заявленої митної вартості товарів подано рахунок-фактуру від 05.11.2019 №CIN327, коносамент № 1 від 20.11.2020, сертифікат про походження товару від 17.11.2020 № С0267565. Зазначені документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- зокрема, відповідно до частини другої статті 53 МКУ та Наказу Мінфіну від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» документи, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості наступні: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 того Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

- ДМВ, графа 8 «Джерела інформації...», джерелом визначення митної вартості зазначено «ВМД №UА500110/2020/016385 від 20.11.2020». Проте, ВМД №UА500110/2020/016385 від 20.11.2020 була оформлена за резервним методом і не відомо, на яке саме джерело інформації зазначено у цієї ЕМД, тому вона не може використовуватися як джерело для оформлення;

З огляду на вищевказані розбіжності, відсутність усіх відомостей, які підтверджують складові митної вартості товару, декларанту, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, було запропоновано надати (за наявності) протягом 10 календарних днів додаткові документи, а саме:

1) банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України;

2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, тю декларується, у тому числі територією країни експортера;

3) копію митної декларації країни відправлення;

4) якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

7) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа з перекладом на українську мову.

Листом від 24 листопада 2020 року ТОВ ОТОМАН (Декларант) у відповідь на повідомлення митного органу щодо надання додаткових документів надано додаткові документи, а саме копії контракту №21/20 від 02 листопада 2020 року та експортної декларації країни відправлення (а.с. 189-192).

Стосовно інших витребуваних митним органом документів Декларант надав пояснення.

24 листопада 2020 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500050/2020/000056/2, відповідно до якого підставами прийняття вказаного рішення зазначено обставини стосовно розбіжностей у поданих документах та відсутністю усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (а.с. 70-71).

Зокрема, у рішенні про коригування щодо додатково наданих декларантом документів зауважено:

1) декларантом ТОВ «ОТОМАН» надіслані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: Контракт на поставку №21/20 від 02.11.2020, номер якого був зазначений у графі 44 за кодом 4104 з моменту подання до митного оформлення, але не був фактично наданий, експортна митна декларація від 18.11.2020, Лист б/н від 24.11.2020 та переклад документів;

2) документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів не містять всіх відомостей та містять розбіжності:

- у ЕМД UA500050/2020/213205 від 22.11.2020 у графі 44 за кодом 0380 (Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) зазначено № CIN327 від 05.11.2019, хоча фактично дата інвойсу 17.11.2020$ за кодом 0865 (Сертифікат про походження товару) зазначено № С0267565 від 17.11.2020, хоча фактично № D0267565, виникають сумніви? що документи стосуються даної поставки товарів;

- у графі 2 (відправник/ експортер) зазначено адресу «E-5 KARAYOLUUZERI YESILKOY KURTULUS MAH. NO.425 DORTYOL/HATAY-TURKIYE», але фактично у документах «E-5 KARAYOLU UZERI YESILKOY KURTULUSMAH. NO.191 DORTYOL/HATAY-TURKIYE».

25 листопада 2021 року складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2020/00267 (а.с. 169-171).

Відповідачем зазначено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких уже здійснено в Україні в час, максимально наближений до часу експорту товарів, заявлених до митного оформлення

Рішенням Одеської митниці Держмитслужби від 24 листопада 2020 року №UA500050/2020/000056/2 митну вартість, заявленого до митного оформлення товару, було скориговано та обрано резервний метод визначення митної вартості товару.

Щодо послідовності обрання методу визначення митної вартості товарів, в рішенні зазначено, що митним органом з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ПІК АСМО Інспектор ЄАІС Держмитслужби. В митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до статей 59, 60 МКУ неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62, 63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Відповідно до п.1 статті 64 МКУ у разі, якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст. 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) - за резервним методом. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - другорядний: резервний.

Митним органом з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ПІК АСМО Інспектор ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що по товару №1 рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, а саме 0,90 долар США за 1кг нетто (МД від 03.11.2020 №UA500110/2020/14787, UА500110/2020/15676 від 13.11.2020, UА500110/2020/15497 від 08.11.2020, ніж заявлено декларантом - 0,85 долара США за 1кг нетто.

Однак, позивач не погоджується із таким коригуванням митної вартості товару, яке, на його думку, призвело до безпідставної надмірної сплати ним митних платежів, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Натомість, відповідач вважає обґрунтованим здійснене ним коригуванням митної вартості товару та обрання резервного методу визначення митної вартості, внаслідок розбіжностей у документах, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, та неможливості застосування основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору).

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі - Митний кодекс, МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, митна вартість товарів має підтверджуватись вищезазначеними та можуть підтверджуватись іншими документами, з яких вбачається ціна товару, фактично сплачена або, яка підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товару за основним методом ціною договору (контракту) - Зовнішньоекономічний договір (контракт) №21/20 від 02 листопада 2020 року.

Як вже було зазначено, 02 листопада 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ РІВЬЕРА (Покупець) та компанією фірма «CINAR AMBALAJ NAKLIYAT TURIZM INS. MAK. PETROL TARIM URUN. SAN.VE TIC.LTD.STI.» (Туреччина) (Постачальник) укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) №21/20 поставки товару, відповідно до якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, зазначений у Замовленні Покупця та у виставлених на їх підставі Інвойсах, що є невід`ємною частиною цього Контракту, в порядку та на умовах, обумовлених у Контракті. Поставка товару здійснюється партіями. Кількість кожної партії визначається в Замовленнях, наданих Покупцем на кожну партію. Загальна кількість постановленого товару складається з кількості, зазначеної в інвойсі по кожній партії товару (а.с. 30-40, 173-183).

Судом встановлено, що підставою для висновків митного органу про недоведеність заявленої митної вартості товарів стали розбіжності у поданих документах.

З огляду на вищезазначені розбіжності, декларанту внесено вимогу щодо надання протягом 10 календарних днів додаткових документів, згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. Натомість декларант вважав, що поданих ним документів достатньо для підтвердження митної вартості товару за основним методом ціною договору.

Що стосується витребування митним органом додаткових документів.

Як вже було зазначено, частина третя статті 53 Митного кодексу України передбачає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд звертає увагу на положення частин 1, 2 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом із цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (ч. 12 ст. 264 Митного кодексу України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач запропонував позивачу надати такі додаткові документи:

1) банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України;

2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, тю декларується, у тому числі територією країни експортера;

3) копію митної декларації країни відправлення;

4) якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

7) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа з перекладом на українську мову.

Як встановлено, та не заперечується сторонами до митного оформлення разом з поданою митною декларацією для підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом було подано рахунок-фактуру від 17.11.2019 № CIN327, коносамент № 1 від 20.11.2020, сертифікат про походження товару від 17.11.2020 № D0267565.

Суд приймає зауваження відповідача щодо необхідності надання зовнішньоекономічного договору, на підставі якого придбаний заявлений до митного оформлення товар.

Листом від 24 листопада 2020 року (а.с. 189-192) ТОВ ОТОМАН (Декларант) у відповідь на повідомлення митного органу щодо надання додаткових документів надав додаткові документи, а саме копі] зовнішньоекономічного контракту №21/20 від 02.11.2020 (а.с. 173-183) та експортної декларації країни відправлення в перекладі на українську мову (а.с. 194-200).

Стосовно інших витребуваних митним органом документів Декларант надав пояснення наступного змісту:

- п. 4.2 Контракту №21/20 від 02.11.2020 р. прямо передбачено, що за умови поставки СРТ товар буде доставлений Постачальником обумовленому ним перевізнику задля постачання в обумовлене Сторонами місце призначення. Також на Постачальника покладається зобов`язання по оплаті витрат, які пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Аналогічні положення щодо поставки на умовах СРТ містяться і в правилах Інкотермс 2020, до яких фактично був прив`язаний контракт.

За даних обставин витрати на транспортування слід вважати такими, що були включені у вартість товару, а отже відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України транспортні (перевізні) документи можуть не надаватися для митного оформлення.

Декларант пояснив, що усі витрати з доставки товару фактично ніс постачальник товару, відтак банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України, так само як і калькуляція транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера, - не можуть бути надані.

Декларант не укладав жодних договорів перевезення товару, не складав калькуляцію витрат на перевезення, а отже об`єктивно не може мати у своєму володінні будь-які платіжні документи або калькуляцій, що стосуються транспортування йому товару постачальником.

- стосовно надання копії митної декларації країни відправлення, декларант зауважив, що до переліку основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, експортну декларацію продавця законодавцем не включено.

Водночас із метою підтримки гармонійних ділових відносин із Одеською митницею Держмитслужби декларант надав копію експортної митної декларації.

- стосовно надання документів, що містять відомості про страхування, декларант зазначив, що страхування товару не здійснювалося, а отже згідно із п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України декларантом не надаються для митного оформлення.

- щодо вимоги надати інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, декларант зазначив, що: 1) за умовами п. 3.1 Контракту №21/20 від 02.11.2020 р. оплата постачальнику здійснюється протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення Товару Позивачем, що підтверджується ВМД; 2) Згідно із Законом «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-Х1У із змінами і доповненнями (далі - Закон №996), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. У зв`язку з прийняттям змін до Закону № 996, інвойс можна вважати первинним документом. Первинними документами, на підставі яких в обліку відображається придбання товару (ввезеного на митну територію України) є митна декларація, складена з дотриманням встановлених законодавством вимог та яка фіксує господарську операцію з узяття підприємством зобов`язання у сумі нарахованих митних платежів та Інвойс, якій входить до переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів згідно частини 2 ст. 53 МКУ. Декларант також висловив готовність надати для митного оформлення рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу з перекладом на українську мову одразу після отримання такого перекладу від виконавця, якому було поручений такий переклад зробити.

- стосовно зазначення декларантом ВМД у графі 8 «Джерела інформації...» в якості джерела визначення митної вартості ВМД № UА500110/2020/016385 від 20.11.2020 зазначено, що ціна товару, який був оформлений за ВМД № UA500110/2020/016385 від 20.11.2020, і була тим самим джерелом інформації, який має братися до уваги митним органом. Так, відповідно до ВМД № UА500110/2020/016385 від 20.11.2020, за якою аналогічний товар був оформлений без зауважень з боку митниці ціна такого товару є тотожною до тієї ціни, яка була заявлена декларантом у ВМД № UА500050/2020/213205. Більш того, така ж ціна аналогічного товару вказувалася у МД № UА 500100/2020/016167 від 19.11.2020; № UА500110/2020/016385 від 20.11.2020; № UА500110/2020/016458 від 20.11.2020; № UА500110/2020/016457 від 20.11.2020, по яких відбулося митне оформлення аналогічного товару.

Однак, відповідач не врахував вказані пояснення, оскільки встановив у поданих документах розбіжності.

Проаналізувавши обґрунтованість сумнівів відповідача, відносно прийнятності заявленої декларантом ціни товару, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Щодо не надання декларантом банківських платіжних документів, які стосуються сплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України.

Так, відповідно до приписів п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Тобто, надання транспортних (перевізні) документів вимагається тоді, коли за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Натомість, як вбачається з умов п. 4.2 Контракту №21/20 від 02.11.2020 року, за умови поставки СРТ товар буде доставлений Постачальником обумовленому ним перевізнику задля постачання в обумовлене Сторонами місце призначення. Також на Постачальника покладається зобов`язання по оплаті витрат, які пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.

За умовами СРТ, продавець доставить товар названому перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.

Отже, витрати на транспортування були включені у вартість товару.

Позивач надав до митного органу вичерпні пояснення з цього приводу.

За таких умов, декларант обґрунтовано повідомив митному органу про відсутність витребуваних банківських платіжних документів, які стосуються сплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України.

Щодо надання копії митної декларації країни відправлення.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

З аналізу частин 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, зокрема, 7) копію митної декларації країни відправлення.

Тобто, митна декларація країни відправлення є додатковим документом, що надається на додаткову вимогу митного органу за наявності у декларанта.

При цьому, суд звертає увагу, що митна декларація країни відправлення товару не є тим документом, який впливає на визначення митної вартості товару.

Натомість, у даному випадку позивач на витребування митного органу надав копію експортної декларації країни відправлення в перекладі на українську мову (а.с. 194-200).

Щодо надання документів про страхування.

Як вже було зазначено, відповідно до приписів п. 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Натомість декларант повідомив відповідачу, що страхування товару не здійснювалося, а отже відповідні документи згідно із п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України декларантом не надаються для митного оформлення.

Щодо надання за витребуванням митного органу інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Судом встановлено, що згідно з п. 3 Умови платежу Контракту на поставку №21/20, оплата за товар здійснюється на наступних умовах: 100 % протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення Товару Покупцем, що підтверджується ВМД. Оплата здійснюється на підставі інвойсу, відправленого Покупцеві Постачальником, шляхом перерахування коштів на банківські реквізити Постачальника, зазначені в інвойсі.

Таким чином, оскільки за умовами Контракту передбачена післяплата та інвойс позивачем не був сплачений на момент подачі митної декларації, висновки відповідача щодо обов`язковості подання банківських документів є передчасними.

У свою чергу, суд зазначає, що умови оплати за товар не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №815/329/17.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає, які документи подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

За приписами ч. 2 указаної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, у т.ч. є: 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Тобто, за змістом статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, повинні надаватися у випадку, якщо товар оплачено.

Зміст цієї норми вказує на те, що митне оформлення товару повинне бути здійснене, як у випадку, коли оплата за договором здійснена, так і у випадку, коли оплата за товар відповідно до умов договору здійснюється в іншому порядку, не виключаючи порушення встановлених строків. При цьому несвоєчасність оплати партії товару не вказує на розбіжність даних, які містяться у наданих для митного оформлення документах, а лише вказує на порушення умов господарського договору.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що посилання митного органу на те, що до митного оформлення не надано виписку з бухгалтерської документації, як на розбіжність, яка впливає на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, та виключає можливість застосування основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору), є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача стосовно того, що декларантом не було виконано вимоги щодо надання витребуваних документів.

По-перше, у відповідь на повідомлення митного органу щодо надання додаткових документів декларант надав додаткові документи, а саме копії зовнішньоекономічного контракту №21/20 від 02.11.2020 (а.с. 173-183) та експортної декларації країни відправлення в перекладі на українську мову (а.с. 194-200).

По-друге, стосовно інших витребуваних митним органом документів Декларант надав вичерпні пояснення, з якими суд з огляду на вищевикладене погоджується, оскільки умовами контракту та приписами Митного кодексу України визначено перелік обов`язкових документів, які надаються для підтвердження митної вартості товару, умови за яких ті, чи інші документи можуть не надаватись (страхові документи тільки, якщо здійснювалося страхування; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, тощо), а також перелік документів, які є додатковими та надаються на вимогу митного органу у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, тощо.

Що стосується розбіжностей, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA500050/2020/000056/2 від 24 листопада 2020 року, після надання позивачем додаткових документів та пояснень, судом встановлено наступне.

Відповідач вказав, що документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів не містять всіх відомостей та містять розбіжності, а саме:

1) у ЕМД UA500050/2020/213205 від 22.11.2020 року у графі 44 за кодом 0380 (Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) зазначено № CIN327 від 05.11.2019, хоча фактично дата інвойсу 17.11.2020, за кодом 0865 (Сертифікат про походження товару) зазначено № С0267565 від 17.11.2020, хоча фактично № D0267565, отже виникають сумніви, що документи стосуються даної поставки товарів.

До матеріалів справи позивачем надано Рахунок-фактура (інвойс) №CIN327 від 17.11.2020 року з перекладом на українську мову (а.с. 193).

Дослідивши вказаний документ, а також ВМД UA500050/2020/213205 від 22.11.2020 у графі 44 (а.с. 19), судом встановлено, що дійсно у митній декларації вказано, що документ за № CIN327 датується 05.11.2020 року.

Позивач з цього приводу пояснив, що Декларантом невірно вказано дату складання інвойсу №CIN327, який фактично складений 17.11.2020 року, а в МД помилково зазначена інша дата 05.11.2019 року. Причина такої невірної вказівки суто технічна.

Надаючи оцінку вказаній розбіжності, що виявлена відповідачем, як підставі для здійснення коригування митної вартості товару, суд зауважує таке.

По-перше, відповідач мав змогу пересвідчитись у дійсній даті інвойсу №CIN327 безпосередньо зі змісту самого первинного документу, який був наданий разом із ВМД UA500050/2020/213205 від 22.11.2020.

По-друге, вказана розбіжність за своєю суттю не впливає на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, та не виключає можливість застосування основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору).

Тобто, технічна помилка у даті документу не може вплинути на правильність визначення ціни товару у ньому.

Що стосується розбіжності у номері Сертифікату про походження товару: фактично №D0267565 від 17.11.2020 року, а в ВМД було зазначено № С0267565 від 17.11.2020 року.

Позивач пояснив, що дана помилка є суто технічною та допущена через те, що на загальноприйнятій розкладці клавіатури англійські літери «D» та «C» знаходяться поряд, а номери документів, що додаються до митної декларації, заповнюються вручну, що і є причиною подібних неточностей.

З матеріалів справи суд вбачає вказані розбіжності: наданий до суду Сертифікат про походження товару має № D0267565 від 17.11.2020 року (а.с. 29), натомість у ВМД UA500050/2020/213205 від 22.11.2020 року вказано документ за № С0267565 від 17.11.2020 року (а.с. 19).

Надаючи оцінку вказаній розбіжності, що виявлена відповідачем, як підставі для здійснення коригування митної вартості товару, суд зауважує таке.

По-перше, відповідач мав змогу пересвідчитись у дійсних реквізитах Сертифікату про походження товару зі змісту самого первинного документу, який був наданий разом із ВМД UA500050/2020/213205 від 22.11.2020 року.

По-друге, вказана розбіжність за своєю суттю не впливає на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, та не виключає можливість застосування основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору).

Тобто, факт невірно вказаної літери в номері документа сам по собі не впливає на правильність визначення ціни товару.

2) у графі 2 (відправник/ експортер) зазначено адресу «E-5 KARAYOLUUZERI YESILKOY KURTULUS MAH. NO.425 DORTYOL/HATAY-TURKIYE», але фактично у документах «E-5 KARAYOLU UZERI YESILKOY KURTULUSMAH. NO.191 DORTYOL/HATAY-TURKIYE».

Згідно відомостей внесених до Контракту №21/20 від 02 листопада 2020 року, юридична адреса постачальника - фірма «CINAR AMBALAJ NAKLIYAT TURIZM INS. MAK. PETROL TARIM URUN. SAN.VE TIC.LTD.STI.» (Туреччина) є адреса: «E-5 KARAYOLUUZERI YESILKOY KURTULUS MAH. NO.425 DORTYOL/HATAY-TURKIYE».

Ця сама адреса вказана в інвойсі № CIN327 від 17.11.2020 року (а.с. 193).

Проте, зокрема, у Сертифікаті про походження товару № D0267565 від 17.11.2020 року адреса постачальника вказана така: «E-5 KARAYOLU UZERI YESILKOY KURTULUSMAH. NO.191 DORTYOL/HATAY-TURKIYE».

Надаючи оцінку вказаній розбіжності, що виявлена відповідачем, як підставі для здійснення коригування митної вартості товару, суд зауважує, що вказані розбіжності не впливають на митну вартість товару.

Також у митного органу були наявні документи для ідентифікації постачальника товару на користь позивача, а вартість товару можна було визначити за допомогою інвойсу, який містить усі необхідні дані та складові, та надання якого позивачем митному органу відображено в картці відмови.

Відтак, вказані зауваження відповідача спростовуються матеріалами справи.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що висловлені відповідачем зауваження щодо розбіжностей у документах, поданих для митного оформлення придбаного позивачем на підставі зовнішньоекономічного контракту від 02 листопада 2020 № 21/20 товару, не спростовують визначення митної вартості за першим методом - ціною контракту.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою, розбіжностями у поданих документах для підтвердження заявленої митної вартості товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено тощо.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до положень чч. 6-7 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частинами 1, 2 статті 55 Кодексу визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом із цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, встановлені в ст. 57 Митного кодексу.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 статті 57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав до митного органу, окрім митної декларації: Рахунок-фактура (Інвойс) (Commercial invoice) № CIN327 від 17.11.2019; Коносамент (Bill of lading) №1 від 20.11.2020; Навантажувальний документ (Bordereau) №1 від 20.11.2020; Фітосанітарний сертифікат (Phytosanitarv certificate) № ЕС/TR A 4216678 від 17.11.2020; Фітосанітарний сертифікат (Phvtosanitary certificate) № ЕС/TR A 4216679 від 17.11.2020; Сертифікат про походження товару форми А (Certificate of orisin form A (GSP)) №D0267565 від 17.11.2020; Загальна декларація прибуття № 20UA61Z6 від 22.11.2020; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення №21/20 від 02.11.2020; Договір про надання послуг митного брокера №24/08-20 від 24.08.2020; Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, ін. № 6262002.

Надання позивачем усіх вищевказаних документів до митного оформлення, заявленого за митною декларацією UA500050/2020/213205 від 22 листопада 2020 року товару, не заперечується сторонами, та підтверджується карткою відмови №UA500050/2020/00267 від 25 листопада 2020 року (а.с. 169-171).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Спрацювання системи управління ризиками не може бути самостійною підставою для коригування митної вартості товару, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

У своїх сталих правових позиціях Верховний Суд з приводу спірних правовідносин наголошує, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом, тощо.

Однак, таких доказів не міститься в матеріалах даної справи.

Проте саме на підставі наявної інформації баз даних АСМО та ЄАІС Митним органом встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, а саме 0,90 долар США за 1кг нетто (МД від 03.11.2020 №UA500110/2020/14787, UА500110/2020/15676 від 13.11.2020, UА500110/2020/15497 від 08.11.2020), ніж заявлено декларантом - 0,85 долара США за 1кг нетто.

Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надані. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого Товариством товару.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, судом встановлено, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів № UA500050/2020/000056/2 від 24 листопада 2020 року прийняте відповідачем необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що Одеською митницею безпідставно здійснено коригування, заявленої декларантом митної вартості товару та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2020/00267 від 25 листопада 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, проаналізувавши положення законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд вважає необхідним задовольнити адміністративний позов та скасувати спірні рішення про коригування митної вартості товарів № UA500050/2020/000056/2 від 24 листопада 2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2020/00267 від 25 листопада 2020 року.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача, оскільки судом не встановлено обставин, передбачених ч. 8 ст. 139 КАС України, щодо зловживання позивачем процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій позивача.

На підставі викладеного, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 4540, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 139, 194, 205, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ РІВЬЕРА до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA500050/2020/000056/2 від 24 листопада 2020 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2020/00267 від 25 листопада 2020 року Одеської митниці Держмитслужби.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби (; 65078, м.Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а) за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ РІВЬЕРА (; 74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Олеся Гончара, 2А, каб. 3) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4540, 00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ РІВЬЕРА (; 74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Олеся Гончара, 2А, каб. 3).

Відповідач Одеська митниця Держмитслужби (; 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а).

Суддя О.В. Глуханчук