Справа № 340/3418/21
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/3418/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П. за участю секретаря судового засідання Сосновської В.В., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування постанови, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради (надалі позивач) звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило суд скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Улюшева Богдана Валерійовича від 10.06.2021 про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору у розмірі 24000,00 гривень.

Позов мотивовано тим, що 15.06.2020 року до управління надійшла постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору у розмірі 24000 грн., яку позивач вважає протиправною через те, що не були вжиті будь-які дії щодо фактичного виконання судового рішення, а стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника призведе до подвійного стягнення суми виконавчого збору або стягнення без реального виконання рішення суду. Посилаючись на судову практику Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.01.2021 року №400/4023/19 та позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 11 березня 2020 року у справі №2640/3203/18 вважає, що без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору.

Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подано відзив на позов, у якому зазначено про безпідставність позову, оскільки згідно з нормами статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи, про що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. Оскільки виконавчий документ, на підставі якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження має зобов`язальний характер, а саме: зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу, тому виконавчий збір має обраховуватись саме за виконання рішення суду немайнового характеру.

Ухвалою судді від 05.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 13.07.2021 року, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року позовну заяву через наявні недоліки залишено без руху.

На усунення недоліків позовної заяви позивач надав пояснення, згідно яких уточнив, що позовні вимоги зводяться до скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 10.06.2021 року ВП №6575542. Також позивач зазначив що не заперечує проти правомірності постанови пров ідкриття виконавчого провадежння з виконання виконавчого документу. (а.с.50).

В судове засідання, призначене на 16.07.2021 року, сторони не з`явилися.

Позивач надав заяву про розгляд ссправи за відсутності представника позивача у порядку письмового провадження (а.с.51).

Відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку сторін, суд ухвалив розгляд справи провести у порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження), дослідивши надані докази сторонами, суд,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі № 340/63/21 визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з урахуванням раніше виплаченої допомоги (а.с.58-59).

Зазначене рішення набрало законної сили 23.04.2021 року, на виконання якого виданий виконавчий лист 09.06.2021 року, який за заявою стягувача звернутий до примусового виконання (а.с.29-31).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2021 року ВП65755342 відкрито виконавче провадження та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 24000 (а.с.33-34).

Постановою про стягнення виконавчого збору від 10.06.2021 року ВП6575534 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 24000 (надалі спірна постанова, а.с.36-37).

Отже правомірність та законність спірної постанови про стягнення виконавчого збору є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. (п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до абзацу другого частин 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" установлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно частини 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6000 гривень.

На виконанні у відповідача знаходився виконавчий документ щодо виконання судового рішення немайнового характеру, а відтак сума виконавчого збору 24000 (4 х 6000) визначена вірно.

Постанова про стягнення виконавчого збору від 28.01.2021 року відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

У частині 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" наголошено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (надалі Інструкції №512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Позивачем у позові, як на підставі протиправності спірної постанови зазначено про те, що відповідач не здійснював фактичного виконання судового рішення. Стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника призведе до подвійного стягнення суми виконавчого збору або стягнення без реального виконання рішення суду. А також зазначено про те, що стягнення виконавчого збору залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконання виконавчого документа.

При цьому позивач також посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 року №400/4023/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18.

Суд відхиляє доводи позивача про необхідність застосування судових висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, оскільки правовідносини у зазначених справах є відмінними від правовідносин даної справи. Так, у описаних постановах Верховного Суду правовий висновок стосувався спору, який виник при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). У наведених рішенням Верховний суд дійшов висновку, що «відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду».

Натомість спір у даній справі, що розглядає суд, стосується правомірності постанови винесеної державним виконавцем про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні при відкритті виконавчого провадження, а тому дані правовідносини є відмінними від наведених.

Стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

При цьому, в розумінні положень Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено.

Аналогічна правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 360/3324/19 та від 23.12.2020 року у справі № 620/334/20.

Крім того, розмір виконавчого збору згідно положень частин 2 та 3 статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом.

Тобто, якщо це рішення майнового характеру, то розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Разом із тим, якщо ж виконується рішення немайнового характеру, то виконавчий збір з боржника юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За змістом виконавчого листа Кіровоградського окружного адміністративного суду №340/63/21 та резолютивної частини судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ, не містить вартісної оцінки зобов`язання боржника, є немайнового характеру та носить зобов`язальний характер.

Таким чином, оскільки за змістом виконавчого листа №340/63/21 не було присуджено стягнення певної суми коштів, а також не визначено спосіб виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно, або примусової передачі майна боржнику, то і відсутні правові підстави для визначення суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд вважає, що при винесені спірної постанови від 10.06.2021 по ВП №65755342 державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а отже постанова є законною та скасуванню не підлягає, що є підстрою для відмови у задоволенні позову.

Суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх документальних доказів та обґрунтувань, якими підтверджується протиправність спірного рішення, в той час, як відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій під час прийняття оскаржуваного позивачем рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України.

Зазначене обумовлює висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у справі відсутні.

Керуючись статтями 77-79, 90, 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 271, 272, 287, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради (вул. Шевченка, 109, м. Олександрія, Олександрійський район, Кіровоградська область, 28000; ) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Дворцова, буд.6/7, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006; код в ) про скасування постанови.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 10-денний строк, установлений статтею 287 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук