Справа № 320/3596/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року справа № 320/3596/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Коздровської К.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () №259-20043/Ч-02/8-1000/21 від 13.01.2021 про відмову ОСОБА_1 , ОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/20ІІ (402/19, 1737/19), з урахуванням вже сплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) з 26 квітня 2019 року провести ОСОБА_1 , ОКП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, без обмеження у розмірі, згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/20ІІ (402/19, 1737/19), з урахуванням вже сплачених сум.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особою з інвалідністю другої групи, отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та після прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати йому пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796, у задоволенні якої було відмовлено, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 відкрито провадження у справі №320/3596/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, враховуючи недостатність в суді коштів на оплату послуг відправлення поштової кореспонденції.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Бородянським РВ ГУМВС України в Київській області 13.01.1999. Зареєстрованим місцем проживання позивача з 03.11.2017 є: АДРЕСА_2 (а.с.4).

Відповідно до трудової книжки позивача від 21.07.1971 позивач у період з 15.09.1977 по 12.12.1989 працював електрогазозварювальником у філії заводу "Червоний екскаватор". 02.01.1990 позивач прийнятий на роботу електрогазозварювальником у Виробниче об`єднання "Комбінат", звідки звільнений по переведенню 31.01.1990 в НВО "Прип`ять". 01.02.1990 позивач зарахований в порядку переведення з Виробничого об`єднання "Комбінат" до НВО "Прип`ять", звідки 05.02.1992 звільнений в порядку переведення на Бородянський екскаваторний завод. 14.02.1992 позивач прийнятий на Бородянський екскаваторний завод електрогазозварювальником. 24.03.1994 у трудовій книжці позивача під номером 22 проставлений штамп наступного змісту: "Акціонерне товариство "Борекс" Попередня назва Бородянський екскаваторний завод". 01.08.1997 позивач звільнений за власним бажанням (а.с.20-21).

Зі змісту довідки Науково-виробничого об`єднання "Прип`ять" від 14.03.1992, форма якої затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 09.03.1988 №122, вбачається, що позивач у період з 02.01.1990 по 05.03.1992 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29.12.1987 №1497-378-и та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05.06.1986 №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 (а.с.16).

Довідкою Науково-виробничого об`єднання "Прип`ять" від 04.02.1992 №11 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно працював у Науково-виробничому об`єднанні "Прип`ять" з 01.02.1990 на посаді електрогазозварювальника РМУ м. Чорнобиля та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІІ категорії (а.с.17).

Факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС також підтверджується довідкою Науково-виробничого об`єднання "Прип`ять" про заробітну плату від 24.01.1996 №32 (а.с.18).

У зв`язку з наведеним позивачу 10.01.1998 Київською обласною державною адміністрацією було видано посвідчення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1), серії НОМЕР_3 та вкладку до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській НОМЕР_4 від 16.09.1998 (а.с.7).

На підставі постанови Бородянського районного суду Київської області від 30.05.2017 у справі №360/755/17 03.07.2017 позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_5 як особі з інвалідністю ІІ групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с.8).

За заявою позивача йому призначено пенсію по 2 групі інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується пенсійним посвідченням від 12.03.1997 № НОМЕР_6 та не заперечується сторонами.

Згідно з витягом із акту огляду у МСЕК від 28.12.1998 до довідки серія МСЕ № 154437 позивачу з 28.12.1998 безстроково встановлено ІІ групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.12).

10.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити йому нарахування та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням раніше сплачених сум коштів, проте Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 13.01.2021 №259-20043/Ч-02/8-1000/21 відмовило позивачу в такому перерахунку його пенсії, оскільки позивач не підпадає під зазначену категорію осіб (а.с.10-11).

Не погоджуючись з такою позицією Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, позивач звернувся до суду з даним позовом, з приводу чого суд зазначає таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII) встановлено, що вказаний Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Отже, метою та завданнями цього Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Частиною 3 ст.59 Закону № 796-XII у редакції Закону України Про внесення змін до вказаного Закону від 05 жовтня 2006 року № 231-V було закріплено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Тобто, наведеною нормою, чинною до 01 жовтня 2017 року, було визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Водночас, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII частину третю ст. 59 Закону №796-XII з 01 жовтня 2017 року викладено у новій редакції, якою передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року.

Отже, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII розширено перелік категорій осіб, на яких вказана норма розповсюджується: особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи; особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань; особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Відтак, право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов: 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Аналогічного висновку щодо одночасної необхідності дотримання вказаних вище критеріїв дійшов Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 11.12.2018 у справі №822/1346/18, від 26.03.2019 у справі № 816/99/18.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №1-р(II)/2019 від 25.04.2019, згідно з яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Словосполучення дійсної строкової, що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Отже, військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності.

Таким чином, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Як наслідок, положення ч.3 ст.59 Закону № 796-XII щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, є такими, що суперечать Конституції України.

Згідно зі ст.152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що чинними після 25 квітня 2019 року є положення ч.3 ст.59 Закону № 796-XII, згідно з якими особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Відтак особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру згідно з ч.3 ст.59 Зaкoну Укрaїни Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи з 26 квітня 2019 року.

Зазначений правовий висновок викладений в рішенні Верховного Суду від 25.02.2019, ухваленого в зразковій справі №520/1972/19 (провадження №Пз/9901/11/19).

Тобто, для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У ч.6 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

При цьому, статтею 10 Закону № 796-XII врегульовано, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Примітка до вказаної статті закріплює, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Зазначеною нормою визначено, що учасниками ліквідації наслідків ЧАЕС є громадяни, військовослужбовці строкової і надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій, особи, які працювали не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Отже, законодавство визначає декілька окремих категорій серед військовослужбовців за критерієм виду військової служби.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №1240/2088/18, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних доказів щодо призову позивача, як військовозобов`язаного на військові збори, або проходження ним військової служби в період його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до трудової книжки позивача від 21.07.1971 позивач у період з 15.09.1977 по 12.12.1989 працював електрогазозварювальником у філії заводу "Червоний екскаватор". 02.01.1990 позивач прийнятий на роботу електрогазозварювальником у Виробниче об`єднання "Комбінат", звідки звільнений по переведенню 31.01.1990 в НВО "Прип`ять". 01.02.1990 позивач зарахований в порядку переведення з Виробничого об`єднання "Комбінат" до НВО "Прип`ять", звідки 05.02.1992 звільнений в порядку переведення на Бородянський екскаваторний завод. 14.02.1992 позивач прийнятий на Бородянський екскаваторний завод електрогазозварювальником. 24.03.1994 у трудовій книжці позивача під номером 22 проставлений штамп наступного змісту: "Акціонерне товариство "Борекс" Попередня назва Бородянський екскаваторний завод". 01.08.1997 позивач звільнений за власним бажанням (а.с.20-21).

Зі змісту довідки Науково-виробничого об`єднання "Прип`ять" від 14.03.1992, форма якої затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 09.03.1988 №122, вбачається, що позивач у період з 02.01.1990 по 05.03.1992 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29.12.1987 №1497-378-и та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05.06.1986 №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 (а.с.16).

Довідкою Науково-виробничого об`єднання "Прип`ять" від 04.02.1992 №11 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно працював у Науково-виробничому об`єднанні "Прип`ять" з 01.02.1990 на посаді електрогазозварювальника РМУ м. Чорнобиля та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІІ категорії (а.с.17).

Факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС також підтверджується довідкою Науково-виробничого об`єднання "Прип`ять" про заробітну плату від 24.01.1996 №32 (а.с.18).

Згідно з витягом із акту огляду у МСЕК від 28.12.1998 до довідки серія МСЕ № 154437 позивачу з 28.12.1998 безстроково встановлено ІІ групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.12).

Отже, позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування служби захисту тварин і рослин цивільної оборони Київської області, не у статусі військовослужбовця, а саме у період з 02.03.1990 по 05.03.1992 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, працюючи електрогазозварювальником на виробничому підприємстві "Червоний екскаватор" Бородянський екскаваторний завод Науково - виробничого об`єднання "Прип`ять" у м. Чорнобиль Київської області, а тому не може бути віднесена до категорії військовослужбовців відповідно до зазначених вище положень законодавства.

Крім того, у військовому квитку позивача відсутній будь-який запис про проходження позивачем дійсної строкової військової служби (а.с.24-26).

Таким чином, оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не як військовослужбовець, суд дійшов висновку про те, що дія статті 59 Закону №796 на нього не поширюється.

Посилання позивача на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/20И (402/19, 1737/19) є безпідставними, оскільки суд зазначає, що положення ч.3 ст.59 Зaкoну №796 в частині дійсної строкової втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення 25 квітня 2019 року, водночас, для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких розповсюджується норма ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у чинній редакції.

За таких обставин, суд вважає, що приймаючи рішення про відмову в перерахунку позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.05.2021 у справі №320/7028/19 (реєстраційний номер в ЄДРСР - 97267774), від 03.06.2021 у справі №320/4932/19 (реєстраційний номер в ЄДРСР - 97392887).

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статями 242-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 15.07.2021.

Суддя Кушнова А.О.