Справа № 500/3283/21
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/3283/21

16 липня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області викладене в листі від 27.04.2021 №1900-0214-9/12876 щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 18.03.2021 та здійснити нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у довідках про складові заробітної плати Головного управління ДПС у Тернопільській області від 16.03.21 №169/10/19-00-10-33 та №168/10/19-00-10-33.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 18.03.2021 звернулася до відповідача із заявою про переведення її на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області №1900-0214-9/12876 від 27.04.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII з тих підстав, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Позивач вважає вказану відмову протиправною, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 КАС України встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

16.07.2021 від відповідача через відділ документального забезпечення суду поступив відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволення позову, оскільки періоди роботи позивача з 18.10.1993 по 31.08.2012 в органах податкової служби не підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних осіб, до стажу роботи, який дає право на перерахунок пенсії згідно Закону України "Про державну службу" зараховано періоди: з 01.08.1978 по 08.01.1982 - 3 роки 5 місяців 8 днів, з 26.02.1982 по 15.10.1993 - 11 років 7 місяців 20 днів, що склало 15 років 0 місяців 28 днів, та є недостатнім для переходу на пенсію державного службовця.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-IV)

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення її на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII. (далі - Закон №889-VIII)

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0214-9/12876 від 27.04.2021 позивачу відмовлено у переведенні на інший вид пенсії оскільки станом на 01.05.2016 вона не працювала на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, а також відсутній стаж державної служби 20 років станом на 01.05.2016.

У вказаному листі зокрема зазначено, що до стажу роботи, який дає право на перерахунок пенсії згідно Закону України "Про державну службу" зараховано періоди:

- з 01.08.1978 по 08.01.1982 - 3 роки 5 місяців 8 днів;

- з 26.02.1982 по 15.10.1993 - 11 років 7 місяців 20 днів.

Стаж державної служби становить 15 років 0 місяців 28 днів.

Періоди роботи з 18.10.1993 по 31.08.2012 в органах податкової служби не підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Не погодившись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Право на пенсійне забезпечення державних службовців визначено Законом №889-VIII, який набув чинності 01 травня 2016 року.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII - втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті 37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Так, відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання законної сили Законом України №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон України №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України №509-XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.

Посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону України №509-XII, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини перша, четверта статті 15 цього Закону).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5,12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі 21-340а13, зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Також зазначена правова позиція узгоджуються з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16а.

Згідно матеріалів справи позивач ОСОБА_1 працювала на посадах керівних працівників та спеціалістів.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивача ОСОБА_1 01.08.1978 згідно наказу №ІІ-Л від 01.08.1978 прийнято в Лисичанський фінансовий відділ на посаду економіста. Звільнено 08.01.1982 згідно наказу №4-Л від 08.01.1982.

26.02.1982 згідно наказу №21 від 26.02.1982 призначено на посаду ревізора-інспектора відділу фінансування сільського господарства облфінвідділу. Звільнено 15.10.1993 згідно наказу №37л від 15.10.1993.

18.10.1993 року згідно наказу №89-л від 18.10.1993 прийнято в Державну податкову інспекцію по Тернопільській області на посаду старшого державного податкового ревізора - інспектора відділу по контролю за валютними операціями. 24.11.1993 згідно наказу №106-л від 24.11.1993 присвоєно персональне звання-інспектор податкової служби 1-го рангу, 01.01.1994 року відповідно до наказу №1-л від 04.01.1994 призначено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора валютної інспекції. 13.01.1995 прийнято присягу державного службовця. 01.09.1995 переведено на посаду головного державного податкового інспектора валютної інспекції. 26.11.1996 згідно наказу №5-о від 26.11.1996 ліквідовано державну податкову інспекцію по Тернопільській області та створено державну податкову адміністрацію в Тернопільській області. Переведено на посаду головного державного податкового інспектора відділу валютного контролю. 01.01.1998 згідно наказу №277-о від 31.12.1997 присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби ІІІ рангу, 10.04.1998 згідно наказу №70-о від 07.04.1998 призначено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю у сфері ЗЕД та оподаткування нерезидентів. 01.01.1999 згідно наказу № 50-о від 16.03.1999 переведено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю у сфері ЗЕД оподаткування нерезидентів. 10.05.2000 згідно наказу №89-о від 10.05.2000 призначено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу валютного контролю. 13.09.2000 згідно наказу №166-о від 13.09.2000 переведено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора групи контролю у сфері ЗЕД відділу валютно-фінансового контролю. 13.08.2001 згідно наказу №157-о від 13.08.2001 переведено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу валютного фінансового контролю після успішного проходження стажування. 15.11.2001 згідно наказу №236-о від 15.11.2002 присвоєно спеціальне звання-радник податкової служби II рангу. 17.01.2002 згідно наказу №28-о від 24.01.2002 призначено головним державним податковим ревізором-інспектором групи по контролю у сфері ЗЕД відділу податкового аудиту та валютного контролю управління податкового аудиту та валютного контролю. 01.09.2003 згідно наказу №186-о від 01.09.2003 призначено головним державним податковим ревізором-інспектором відділу документальних суб`єктів підприємницької діяльності юридичних осіб. 01.02.2005 згідно наказу №33-о від 01.02.2005 призначено головним державним податковим ревізором-інспектором сектору організації перевірок у сфері ЗЕД та організації перевірок фінансових установ відділу документальних перевірок суб`єктів господарської діяльності юридичних осіб управління контрольно - перевірочної роботи. 01.09.2005 згідно наказу №199-о від 31.08.2005 переведено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора сектору контролю за фінансовими установами та операціями у сфері ЗЕД. 09.07.2008 згідно наказу №197-о від 09.07.2008 призначено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за фінансовими установами та операціями у сфері ЗЕД. 01.02.2012 згідно наказу №l-о від 31.01.2012 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 №981 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" та у зв`язку із реорганізацією ДПА в Тернопільській області призначено в порядку переведення на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора сектору організації перевірок фінансових установ та контролю за операціями у сфері ЗЕД управління податкового контролю. 15.03.2012 згідно наказу №58-о від 15.03.2012 призначено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора сектору організації перевірок фінансових установ та контролю за операціями у сфері ЗЕД управління податкового контролю з кадрового резерву. 23.07.2012 згідно наказу №191-о від 16.07.2012 звільнено з роботи за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію за віком за ст.38 КЗпП України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що період роботи позивача з 18.10.1993 по 31.08.2012 на посадах в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу роботи державної служби.

Крім того, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0214-9/12876 від 27.04.2021 та у відзиві зазначено, що позивачу до стажу роботи, який дає право на перерахунок пенсії згідно Закону України "Про державну службу" зараховано періоди: з 01.08.1978 по 08.01.1982 - 3 роки 5 місяців 8 днів та з 26.02.1982 по 15.10.1993 - 11 років 7 місяців 20 днів. Стаж державної служби становить 15 років 0 місяців 28 днів.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що позивач має необхідний стаж 20 років та досягла передбаченого віку для переведення її на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Тому оскаржувана відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлена листом від 27.04.2021 №1900-0214-9/12876 не відповідає передбаченим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, та, як наслідок, є протиправною і підлягає скасуванню.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV - переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку з частиною другою статті 2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним способом, за встановлених обставин, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_2 період роботи 18.10.1993 по 31.08.2012 до стажу державної служби та перевести її на пенсію державного службовця відповідно до статі 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року, з 18.03.2021.

Щодо вимоги про нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії з 18.03.2021 виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у довідках про складові заробітної плати Головного управління ДПС у Тернопільській області від 16.03.2021 №169/10/19-00-10-33 та №168/10/19-00-10-33, то суд зазначає, що у оскарженій відмові відповідача відсутні зауваження до вищевказаних довідок, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. (частина перша статті 139 КАС України)

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. (частина третя статті 139 КАС України)

Тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 454,00 грн, сплачений згідно квитанції №90324 від 08.06.2021.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", оформлену листом від 27.04.2021 №1900-0214-9/12876.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 18.10.1993 по 31.08.2012 до стажу державної служби та перевести її на пенсію державного службовця з 18.03.2021 відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 грн сплачений згідно квитанції №90324 від 08.06.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 липня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.