Справа № 440/354/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 р. Справа № 440/354/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, по справі № 440/354/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі по тексту ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" № 18810-сг від 04 грудня 2020 року Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яким гр. ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9255 га, кадастровий номер :00:006:0213 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9255 га, кадастровий номер :00:006:0213 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів та передати у власність;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області судові витрати, понесені позивачем, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначила, що наказ відповідача, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки є протиправним, оскільки мотивований підставами, що не ґрунтуються на нормах закону та порушують конституційне право позивача на отримання земельної ділянки у власність.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 по справі № 440/354/21 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - закрито.

Роз`яснено позивачеві право звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 по справі № 440/354/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зазначивши, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач знаходиться в межах земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності іншої особи на підставі Державного акту серії ЯГ № 685093, виданого 22.11.2007 року, оскільки на підтвердження таких обставин відповідачем до матеріалів справи не надано технічної документації до вказаного акту та не зазначено координат поворотних точок земельної ділянки, звідки можна було б встановити її точне місце розташування, що в свою чергу унеможливлює встановлення факту накладення такої земельної ділянки на земельну ділянку, на яку претендує позивач та яка є сформованою відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України. При цьому, зауважує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою бажаної земельної ділянки було перевірено та встановлено, що на таку земельну ділянку відсутні будь-які права третіх осіб. Крім того, посилаючись на приписи ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, положеннями якої не передбачено для відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до своїх повноважень, у випадку отримання погодженого проекту землеустрою альтернативного варіанту поведінки, стверджує про відсутність у відповідача законних підстав для відмови у затвердженні погодженого проекту землеустрою земельної ділянки.

Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір є цивільно-правовим і має вирішуватися судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України, вказує, що незважаючи на те, що предметом спору є наказ Держгеокадастру, яким позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність, суть вимог в кінцевому результаті зводиться до конкуренції майнових прав на конкретну земельну ділянку, з одного боку позивача, який розробив проект і має намір отримати у власність земельну ділянку, а з іншого - особи, якій ту саму земельну ділянку вже передано у власність, якою, як вбачається з інформації наданої відділом у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області є ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право приватної власності серії ЯГ № 685093 від 22.11.2007.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,93 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу державної власності, кадастровий номер :00:006:0197, яка розташована на території Чорнобівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (а.с. 21).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 2449-СГ від 23 січня 2020 року надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,93 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Чорнобівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів (а.с. 22).

На виконання наказу № 2449-СГ від 23 січня 2020 року ФОП ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для передачі у власність гр. ОСОБА_1 загальною площею 1,9255 га для ведення особистого селянського господарства на території Чорнобівської сільської ради (за межами населених пунктів) Кобеляцького району Полтавської області, кадастровий номер: :00:006:0213 (а.с. 107-162).

У свою чергу за інформацією Відділу у Кобеляцькому районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, розробником ФОП ОСОБА_3 виготовлена документація із землеустрою шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0197. Однак даний масив земельних ділянок знаходиться у приватній власності, але не перенесений з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру, згідно Закону України "Про Державний земельний кадастр" (а.с. 94).

За Інформацією щодо земельних ділянок, на які подані клопотання щодо одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення у межах безоплатної приватизації, наданої відповідачем, новоутворена земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:0213 перебуває у приватній власності ОСОБА_2 на праві Державного акту ЯГ № 685093, кадастровий номер :00:006:0109, виданого 22 листопада 2007 року та знаходиться в користуванні з 2000 року (згідно довідки Чорбівської сільської ради від 28 вересня 2020 року № 358 та викопіювання місцезнаходження ділянки) (а.с. 98-99).

Судом встановлено, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ № 685093, земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:0109 перебуває у власності гр. ОСОБА_2 (а.с. 101-102).

Відмовляючи ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою ГУ Держгеокадастру у Полтавській області в наказі № 18810-СГ від 04 грудня 2020 року посилався на відсутність правових підстав для такого затвердження, з огляду на перебування бажаної земельної ділянки у власності третьої особи на підставі Державного акта серії ЯГ № 685093.

Не погодившись з такою відповіддю, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" № 18810-сг від 04 грудня 2020 року Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яким їй відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9255 га, кадастровий номер :00:006:0213 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів та зобов`язати відповідача погодити затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати її у приватну власність ОСОБА_1 .

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України, оскільки спірні правовідносини обумовлені захистом порушеного речового права на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За змістом положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України передача безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства здійснюється на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як установлено частиною 9 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

Таким чином, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, якому обов`язково передує затвердження проекту землеустрою.

Відповідно до ч.ч. 9-11 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спірних правовідносин полягає у оспорюванні правомірності наказу Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, яким позивачу відмовлено у затвердженні розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, мотивованого перебуванням бажаної земельної ділянки у власності третьої особи ( ОСОБА_2 ) на підставі державного акту серії ЯГ № 685093. При цьому, відповідач посилався на певні відомості.

Так, відповідно до інформації щодо земельних ділянок, на які подано клопотання щодо одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення у межах норм безоплатної приватизації, наданої Відділом у Кобеляцькому районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:0213 (яку позивач бажає отримати у власність) перебуває у приватній власності ОСОБА_2 на праві державного акту ЯГ №685093, кадастровий номер :00:006:0109, виданого 22.11.2007 року, площею 2,00 га, знаходиться у користуванні з 2000 року (згідно довідки Чорбівської сільської ради від 28.09.22020 №358 та викопіювання місця розташування ділянки).

Вказана інформація відповідає наявній в матеріалах справи копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №685093, відповідно до якого ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Кобеляцької районної адміністрації від 16.05.2007 №341 надано у власність земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер :00:006:0109, розташовану на території Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства.

Наведена інформація підтверджується також довідкою Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 25.09.2020 №358, в якій вказано, що земельна ділянка площею 2,00 га з кадастровим номером :00:006:0109 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі державного акту ЯГ № 685093, виданого 22.11.2007 року.

Тобто, в даному випадку оскаржуваному наказу відповідача передує невирішений між позивачем та третьою особою спору про право, зокрема, про право на земельну ділянку з кадастровим номером :00:006:0213, площею 1,9255 га, яка розташована на території Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

Колегія суддів зазначає, що оспорювання рішення органу виконавчої влади поглинається спором про речове, приватне право, яке як могло належати особі до звернення до органу виконавчої влади, так і виникнути в результаті реалізації рішення органу державної влади, але захист якого відбувається у порядку цивільного судочинства (стаття 15 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/8018/17).

Отже, незважаючи на те, що предметом спору є наказ Держгеокадастру, яким позивачу відмовлено у затвердження проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність, суть вимог в кінцевому результаті зводиться до конкруренції майнових прав на конкретну земельну ділянку, з одного боку - позивача, який розробив проект і має намір приватизувати земельну ділянку, а з другого боку - громадянина, якому ту саму земельну ділянку вже передано у власність. Тобто, перешкодою у затвердження проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність є виникнення права власності на цю саму земельну ділянки в іншої особи.

З огляду на викладене, неефективним видається зобов`язувати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затверджувати проект відведення чи вчиняти будь-які інші дії щодо земельної ділянки, яка вибула з її розпорядження. Такий спосіб захисту не може захистити права позивача. До того ж, такий спір безпосередньо стосується прав теперішнього власника земельної ділянки, а тому не може бути розглянутий без його участі.

Таким чином, спір хоч і пов`язаний з оцінкою повноважень суб`єктів владних повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою, проте визначальним є існування права власності у інших осіб на цю земельну ділянку, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ненадання відповідачем доказів на підтвердження обставин щодо перебування у власності іншої особи земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач та у зв`язку з цим відсутності у останнього законних підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки, колегія суддів не приймає, оскільки наведені обставини та правомірність дій Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо розпорядження земельною ділянкою має бути перевірено під час вирішення цивільно-правового позову щодо захисту прав позивача на одержання земельної ділянки, а тому наведене не змінює правильності висновку, що даний спір має приватноправовий характер.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що у цій справі вимоги випливають із відносин, які мають приватноправовий характер, а тому така справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що такий спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, і вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про закриття провадження в цій справі з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 20.06.2018 р. по справі №820/4146/17, від 18.09.2018 р. по справі №823/235/16, від 29.08.2018 р. по справі №807/719/15, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про непідсудність даної справи адміністративним судам та закриття провадження у справі, вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 по справі № 440/354/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій