Справа № 280/3499/21
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року Справа № 280/3499/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Прус Я.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 6, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Вознесенівський ВДВС, відповідач), в якому з урахуванням уточнення (вх. №35426 від 23.06.2021) просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вчинення зняття арешту, накладеного на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: квартира АДРЕСА_2 , зареєстрованого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 05.05.2005 за №1944777 на підставі постанови від 28.03.2001 №501/5 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя Секацькою О.В.;

зобов`язати відповідача зняти арешт, накладений на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: квартира АДРЕСА_2 , зареєстрований Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 05.05.2005 за №1944777 на підставі постанови від 28.03.2001 №501/5 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя Секацькою О.В.

Ухвалою суду від 05.05.2021 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. Відповідно до ухвали суду від 07.06.2021 процесуальний строк для усунення недоліків продовжений. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві (уточненій) вказує, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вище зазначено майно, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , так як при перевірці нотаріусом наявності обтяжень чи арештів було за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (витяг № 233277491 від 19.11.2020) було за інформацією встановлено, що реєстратором Третьої Запорізької державної нотаріальної контори м. Запоріжжя, на підставі постанови 501/5 від 28.03.2001 ВДВС Орджонікідзевського РУЮ м. Запоріжжя було накладено арешт за реєстраційним номером обтяження від 05.05.2005 року за № 1944777, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Зауважує, що станом на день подачі даного позову вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_2 в частині конфіскації 1/3 частини майна виконано не було, строки пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинули і виконавче провадження відсутнє. На думку позивача, право власності на спірну квартиру ОСОБА_2 за життя не втратив і, таким чином, 1/3 частина квартири увійшла до складу спадщини, а позивач, в свою чергу, є єдиним спадкоємцем після смерті сина, у встановлений строк прийняла спадщину і, таким чином, 1/3 частина квартира належить мені з моменту відкриття спадщини. Більш того, посилається на ст. 61 Конституції України та вказує, що кримінальне покарання має індивідуальний характер і покладається тільки на особу в діянні якої є склад злочину. Тобто виконання призначеного кримінального покарання у вигляді конфіскації майна ОСОБА_2 не може обмежувати прав інших осіб. Оскільки син позивача помер, а арешт на його майно був застосований особисто відносно нього, то на тепер, наявні усі законні підстави для скасування заходів забезпечення конфіскації майна, що були застосовані вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_2 , оскільки наявність застосованого обтяження належного вже позивачу майна обмежує її права, як його власника, щодо отримання свідоцтва на право власності на це майно та розпорядження цим майном, оскільки і досі у Єдиному реєстрів заборони відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесений державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Орджонікідзевського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 1944777.

Ухвалою судді від 25.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Перше судове засідання призначене на 06 липня 2021 року.

05 липня 2021 року до суду відповідач надав відзив на адміністративний позов (вх. №37668), у якому стверджує, що оскільки інформація про виконавче провадження 501/5, яке розпочате 23.02.2001 державним виконавцем ОСОБА_3 , не міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень можливо припустити, що зазначене виконавче провадження було завершено до 2005 року, та відповідно в архівах відділу ДВС вже не зберігається з 2009 року. Наголошує, що на момент смерті боржника ОСОБА_4 - 22.06.2010 на виконанні у Відділі не знаходилось жодного відкритого виконавчого провадження, з примусового виконання виконавчого листа № 1-752 від 12.01.2001 Ленінського районного суду про конфіскацію майна що належить ОСОБА_2 , яке б могло бути завершеним на підставі п. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна боржника, як наслідок завершення виконавчого провадження у зв`язку з смертю боржника у державного виконавця відсутні. Пояснює, що за період з 2010 до 03.12.2020 до відділу ДВС жодного разу не зверталися з питання звільнення 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 з-під арешту. Стверджує, що державний виконавець не має законних підстав з власної ініціативи звільнити майно з-під арешту крім випадків передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», не має законних підстав звільнити майно з-під арешту лише на тій підставі що у відділ ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження, або звільнити майно з-під арешту у зв`язку з смертю боржника, та набуття спадкоємцем право на майно померлого. Законодавець передбачив виключний перелік підстав, якими керується державний виконавець, для звільнення майна з-під арешту, та відповідно арешт може бути знятий в даному випадку виключно за рішенням суду, а тому відділ ДВС заперечує проти визнання протиправної його бездіяльності. Зауважує, що в тексті позовної заяви позивач не зазначив, яку саме норму чинного законодавства обов`язково повинен був виконати державний виконавець, чим він повинен був керуватися при прийнятті рішення про зняття арешту з майна боржника за виконавчим провадженням та яка саме норма закону була порушена державним виконавцем, що як наслідок спричинило протиправну бездіяльність. Жодного рішення суду про визнання незаконним накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 не існує, рішення державного виконавця про накладення арешту є правомірним, чинним та відповідає нормам законодавства на дату прийняття. На підставі вищевикладеного, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

06 липня 2021 року розгляд справи відкладений на 09 липня 2021 року.

Крім того, представником позивача через канцелярію суду надано письмові пояснення (вх. №38694 від 09.07.2021), у якій додатково із посиланням на Інструкцію про проведення виконавчих дій, затверджену Наказом Мін`юсту України від 15.12.1999 №74/5; зареєстровану в Мін`юсті України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, наголошує, що у 2001 році державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС зобов`язаний був вчинити дії обов`язкові при закритті виконавчого провадження, зокрема зняти арешт з 1/3 частини квартири, та направити ОСОБА_5 відповідну постанову. Підкреслює, що ОСОБА_6 постанову про закриття виконавчого провадження і зняття арешту з належної йому частини квартири не отримував, докази направлення ОСОБА_5 постанови (та отримання її ним) у відповідача відсутні, отже, наявним є порушення законодавства Орджонікідзевським ВДВС, правонаступником якого є Вознесенівський ВДВС, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Представник позивача та представник відповідача кожен окремо 09 липня 2021 року звернулись до суду із заявами (вх. № 38751, № 38698) про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд визнав за доцільне надалі вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

На підставі приписів частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши надані документи, судом встановлені наступні обставини.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2000 у справі 1-752, 2000 рік, ОСОБА_6 було засуджено до чотирьох з половиною років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. Вирок набрав законної сили 16 грудня 2000 року.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження №501/5 від 23.02.2001, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського управління юстиції О.В. Секацькою, було розглянуто заяву Ленінського районного суду, подану 21.02.2001 про примусове виконання виконавчого листа №1-752 виданого 12.01.2001 Ленінським районним судом про конфіскацію майна, що належить ОСОБА_5 на користь держави та відкрито виконавче провадження.

З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.03.2001 вбачається, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського управління юстиції О.В. Секацькою при примусовому виконання виконавчого листа №1-752 виданого 12.01.2001 Ленінським районним судом про конфіскацію майна, що належить ОСОБА_5 на користь держави накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на 1/3 частину квартира АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 22 червня 2010 року.

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гармашова Г.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті її сина, ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.09.2016 №585 назву АДРЕСА_3 було змінено на вулицю ОСОБА_7 .

З довідки від 16.11.2020 №б/н виданої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. вбачається, що 16 листопада 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. була заведена спадкова справа №57/2020 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , спадкоємцем якого є його мати ОСОБА_1 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.11.2020 вбачається, що ОСОБА_6 є власником 1/3 квартири за адресою: квартира АДРЕСА_2 . Разом з тим, на підставі постанови виконавчої служби Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 28.03.2001 №501/5, на зазначену частину квартири ОСОБА_6 , 05.05.2005 за №1944777 було зареєстровано обтяження у виді арешту.

У грудні 2020 року представник позивача звернувся до начальника Вознесенівського ВДВС зі скаргою на дії виконавця та зняття арешту з 1/3 спірної квартири.

Згідно з відповіді Вознесенівського ВДВС від 08.12.2020 №89565/1 вбачається, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень (в тому числі й спеціального розділу - данні з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-752 від 12.01.2001 Ленінського районного суду про конфіскацію майна що належить ОСОБА_5 за період з 2005 по 2020 рік включно на виконанні у Відділі ніколи не знаходилось. Також зазначено про те, що згідно ксерокопій постанов № 501/5 від 23.02.2001 «Про відкриття виконавчого провадження» та від 28.03.2001 «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», які надані у якості додатку до звернення від 03.12.2020 можна зробити висновок що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-752 від 12.01.2001 Ленінського районного суду про конфіскацію майна, що належить ОСОБА_5 було розпочато у 2001 році - в період коли виконавче провадження велося виключно в паперовій формі та реєстрація виконавчих дій у державних реєстрах не були передбачені законодавством. Всі виконавчі провадження які були завершені у період з 2001-2005 року передані до архіву виконавчих проваджень відділу. Відповідно до затвердженого Міністерством юстиції порядку, строк зберігання в архіві виконавчих проваджень становить 3 роки, після закінчення зазначеного строку архівні виконавчі провадження підлягають знищенню. Оскільки інформація про виконавче провадження №501/5, яке розпочате 23.02.2001 державним виконавцем Секацькою О.В., не міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень можливо припустити, що зазначене виконавче провадження було завершено до 2005 року та відповідно в архівах ДВС вже не зберігається з 2009 року. Таким чином станом на момент смерті боржника ОСОБА_4 - 22.06.2010 на виконанні у відділі не знаходилось жодного відкритого виконавчого провадження, з примусового виконання виконавчого листа №1-752 від 12.01.2001 Ленінською районного суду про конфіскацію майна, що належить ОСОБА_5 , яке б могло бути завершеним на підставі п.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна боржника, як наслідок завершення виконавчого провадження у державного виконавця відсутні.

Ухвалою Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя від 19.03.2021 по справі № 335/10937/20 (2/335/930/2021) закрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_8 в особі представника адвоката Ніконової Нелли Володимирівни до Головного управління державної податкової служби у Запорізькій області, третя особа - Вознесенівський ВДВС, про зняття арешту з майна та роз`яснено позивачу право на звернення до Запорізького адміністративного суду за захистом порушеного права в порядку адміністративного судочинства.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (який був чинним під час відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

У силу ч. 1 ст. 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 11 Закону № 606-ХІV передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

23.02.2001, з метою виконання вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2000 у справі 1-752, 2000 рік, постановою державного виконавця Орджонікідзевського районного ВДВС м. Запоріжжя відкрите виконавче провадження №501/5.

В порядку виконання виконавчого листа №1-752 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та направлено копії постанови у відповідні установи для відома та виконання, що відображено у витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 26.11.2020. Також, 28.03.2001 вищевказана постанова була направлена на адресу позивача супровідним листом №501/5.

Як вбачається із інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.11.2020, ОСОБА_2 належить на 1/3 частину квартира АДРЕСА_2

Відповідно до пункту 4.2.1 про проведення виконавчих дій, затверджену Наказом Мін`юсту України від 15.12.1999 №74/5; зареєстровану в Мін`юсті України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт.

Як на підставу свого позову ОСОБА_1 посилається на ст.41 Конституції України та правові норми ст.ст. 1261, 1296 Цивільного кодексу України щодо неможливості вільно розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, яка є нормою прямої дії, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених Законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Порядок виконання рішення суду про конфіскацію майна встановлений ст. 64 Закону № 606-ХІV та п. 7.6. Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 за № 74/5.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого, у тому числі його частка в спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках, на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

При виконанні конфіскації майна засудженого за вироком суду державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, якщо виконавчий лист відповідає вимогам статті 19 Закону, з доданням до нього копії вироку суду, протоколу накладення арешту на майно і опису майна або протоколу про відсутність майна, яке підлягає опису, або довідки суду про їх відсутність у кримінальній справі, а при потребі й копії постанови про накладення арешту на майно.

Згідно з ч.1 ст. 49 Кримінально-виконавчого кодексу України, конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Державний виконавець здійснив опис і арешт майна, яке належить лише сину позивача ОСОБА_2 , а саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 .

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 набрав чинності 05 жовтня 2016 року, відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція чинна на момент звернення позивача із заявою про зняття арешту з майна) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У відповідності до положень ч. 1-3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч. 1 цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що виконавче провадження за вказаним виконавчим листом закінчено або докази повернення виконавчого документа до суду, який його видав (відповідні постанови тощо), відтак, підстави для зняття арешту із майна, на яке накладений арешт, відсутні.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, натомість з матеріалів справи видно, що відповідач під час вчинення оскаржуваної виконавчої дії діяв правомірно, отже, позовна заява є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 6, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак