Справа № 240/3648/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 липня 2021 року м. Житомир справа № 240/3648/21
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про стягнення коштів,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на користь ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 в АТ АКБ «Приватбанк» кошти в сумі 1377,09 грн (тисяча триста сімдесят сім гривень 09 копійок).
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що є адвокатом та перебуває на обліку у податковому органі як платник єдиного соціального внеску. Позивач звернулась до ГУ ДПС у Житомирській області із заявою про повернення помилково сплачених коштів в сумі 1377,09 грн. На яку отримано відповідь про неможливість повернення помилково сплачених позивачем коштів. Позивач з такими діями податкового органу не погоджується, звернулась до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов.
05.04.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.44-45), відповідно до якого відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень вказує про відсутність підстав у податкового органу щодо повернення коштів.
09.09.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.51-52), відповідно до якої позивач проти доводів відзиву заперечує та просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху.
19.04.2021 на адресу суду позивачем на виконання вимог вищевказаної ухвали суду надано супровідний лист разом із уточненою позовною заявою від 19.04.2021 з додатками.
Ухвалою суду від 24.05.2021 продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 25.05.2021 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 19 квітня 2021 року.
Постановлено, розглядати адміністративну справу у межах позовних вимог, визначених уточненою позовною заявою ОСОБА_1 від 19 квітня 2021 року:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області щодо стягнення єдиного соціального внеску в сумі 1377,09 грн;
- стягнути з Головного управління Державної податкової служби в Житомирській області на користь ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 в АТ АКБ «Приватбанк» кошти в сумі 1377,09 грн (тисяча триста сімдесят сім гривень 09 копійок) як помилково сплачені.
Встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на уточнений адміністративний позов.
22.06.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на уточнений адміністративний позов (а.с.95-96), відповідно до якого відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень вказує, що платники єдиного внеску, незважаючи на наявність трудових відносин зобов`язані нараховувати єдиний внесок відповідно до визначеної ст.7 Закону №2464-VI бази нарахування єдиного внеску. Враховуючи те, що платник податків є особою, що проводить незалежну професійну діяльність, отримує дохід у звітному році, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі 240/5009/20 від 19.04.2021.
На думку відповідача, скасування індивідуальної податкової консультації постановою Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №240/9527/19 ніяким чином не впливає на нинішній правовий спір, так як індивідуальна податкова консультація №2928/ШПК/06-30-13-01-31 від 26.06.2019 не містить зобов`язального характеру щодо повернення помилково сплачених коштів у розмірі 1377,09 грн ОСОБА_1 .
Повернення коштів можливе тільки після повного погашення заборгованості позивачем, відповідно на яку посилання здійснювалось у відзиві. Оскільки за ОСОБА_1 , як за особою, яка займається незалежною професійною діяльністю, наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, то у відповідача відсутня можливість повернення помилково сплачених коштів.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.01.2017 працювала на різних посадах юрисконсульта в Житомирській філії ПАТ "Укртелеком" і на час розгляду справи працює на посаді старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення (а.с. 83-84).
Також ОСОБА_1 на підставі свідоцтва №001053 від 23.04.2019 є адвокатом та з 15.05.2019 перебуває на обліку в Житомирській ОДПІ, як платник єдиного соціального внеску за видом економічної діяльності по КВЕД 74.11.1 «Адвокатська діяльність».
При отриманні усної консультації в Житомирській ОДПІ позивачу було повідомлено, що чинним законодавством встановлено обов`язок для самозайнятої особи визначити базу нарахування ЄСВ у відповідності до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
При цьому позивачу було повідомлено про необхідність сплачувати єдиний внесок навіть за умови перебування у трудових відносинах та сплати єдиного внеску за неї роботодавцем.
Однак, позивач вказує, що є застрахованою особою, доходів від адвокатської діяльності не отримує, перебуває у трудових відносинах на умовах повної зайнятості, а роботодавець в свою чергу виплачує позивачу заробітну плату, отримує та перераховує до відповідних бюджетів усі обов`язкові платежі в тому числі ЄСВ.
Позивач звернулась до відповідача з вимогою про отримання індивідуальної податкової консультації у письмовій формі, в якій просила пояснити, чи існує обов`язок для неї, як адвоката, сплачувати єдиний внесок при умові, що єдиний внесок за неї сплачує роботодавець (а.с.70).
Відповідач надав індивідуальну податкову консультацію виклавши в її листі №2928/ШПК/06-130-13-01-31 від 26.06.2019, в якій зазначив про необхідність сплати позивачу єдиного внеску навіть за умови перебування її у трудових відносинах та сплати єдиного внеску за неї роботодавцем (а.с.71-72).
Не погоджуючись із такими діями позивач звернулась до суду із позовом про оскарження індивідуальної консультації.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 у справі №240/9527/19 позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного управління ДФС у Житомирській області, викладену в листі №2928/ШПК/06-30-13-01-31 від 26.06.2019 (а.с.18-23).

Вказане рішення суду було скасовано постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 (а.с.24-31).

Постановою Верховного Суду від 04.06.2020, касаційну скаргу задоволено, постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 скасовано, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 у справі №240/9527/19 залишено без змін.

Однак, під час розгляду справи №240/9527/19 позивачем було сплачено 1377,09 грн, які на думку позивача є помилково сплаченими та підлягають поверненню на її користь.

На свою заяву про повернення вищевказаних коштів, позивач отримала відмову, яку вважає протиправною та звернулась до суду про її оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини в частині щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовані нормами Податкового кодексу України та Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був зроблений Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 в адміністративній справі №440/2149/19.

Таким чином, мета збору єдиного внеску для позивача досягнута за рахунок сплати відповідних коштів її роботодавцем (Житомирською філією ПАТ "Укртелеком"). Тобто, у вказаний період позивач не мала обов`язку сплачувати єдиний внесок.

При цьому, судом встановлено факт сплати позивачем єдиного внеску за період 11.07.2019 в розмірі 1377,09 грн за відсутності у неї відповідного обов`язку.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6 затверджено Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.02.2016 за №193/28323 (Порядок №6).

Пункт 3 Порядку №6 визначає:

- неналежний Платник - платник, з рахунку якого здійснено помилкове списання коштів та/або який не є платником єдиного внеску;

- помилково сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного Платника;

- рахунок 3719 - відповідні небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування», відкриті в органах Державної казначейської служби України.

Таким чином, сплачені позивачем суми єдиного внеску за 2019 рік у розмірі 1377,09 грн за відсутності у неї відповідного обов`язку, вважаються сплаченими помилково.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5 Порядку №6 повернення Коштів здійснюється у випадку надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719.

Відповідно до пункту 6 Порядку №6 повернення Коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення (далі - Заява).

У випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено кошти, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку.

Згідно з пунктом 7 Порядку №6 у разі надходження заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках:

- невідповідність заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку;

- недостовірність викладеної у заяві платника інформації;

- подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску;

- наявність у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні заяви про повернення коштів з рахунку 3719 платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

У разі задоволення заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає заяву з відміткою про підтвердження повернення коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання Заяви з відміткою про підтвердження повернення Коштів, на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку (далі - Висновок) та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Реєстр висновків) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником Реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 8 Порядку №6 на підставі висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення Коштів з рахунку НОМЕР_2 , на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства).

Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок платника, зазначений у заяві, відкритий у банку або органі Казначейства.

За змістом листа ГУ ДПС у Житомирській області від 02.02.2021 №1133/6/06-30-24-03-08 підставою для відмови позивачу у поверненні помилково сплачених коштів слугувало посилання на те, що первинний відповідач, як юридична особа та суб`єкт владних повноважень перебуває в процесі ліквідації, функції з адміністрування податків і зборів перейшли до повноважень в даному випадку до відокремлених підрозділів ДПС.

Так, у вказаному листі відповідач зазначає про те, що відсутні підстави для повернення сплачених нею коштів в рахунок єдиного внеску за 2019 рік. У ході розгляду даної справи суд дійшов висновку про необґрунтованість таких доводів відповідача та протиправність спірної відмови.

При цьому, відповідач не зазначає про невідповідність заяви формі, визначеній у додатку 1 до Порядку №6, подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску. Відповідач зазначає про наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій. Однак, позивач не повинен сплачувати ЄСВ, оскільки за неї сплачує ЄСВ роботодавець (позивач працевлаштована з 18.01.2017 у Житомирській філії ПАТ "Укртелеком" (а.с. 83)), відтак, відсутні підстави вважати наявним борг зі сплати ЄСВ за спірний період.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що з огляду на встановлену судом протиправність спірної відмови та відсутність інших перешкод для повернення позивачу помилково сплаченого єдиного внеску, належним та ефективним способом захисту права позивача порушених спірною відмовою буде не стягнення, а саме зобов`язання ГУ ДПС у Житомирській області повернути ОСОБА_1 помилково сплачений нею єдиний соціальний внесок за 2019 рік, що відповідає положенням Порядку №6.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що спір в даному випадку виник внаслідок протиправних дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у повному обсязі, а саме у сумі 908,00 грн, які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, 10003, ) про стягнення коштів.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області у поверненні ОСОБА_1 помилково сплачених коштів у сумі 1377,09 грн.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області повернути на користь ОСОБА_1 (рахунок № НОМЕР_1 в АТ АКБ «Приватбанк») помилково сплачену суму єдиного соціального внеску в розмірі 1377,09 грн (тисяча триста сімдесят сім гривень 09 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін