Справа № 380/12568/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/12568/20 пров. № А/857/9638/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Шевчук С.М., Хобор Р.Б.

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.В.,

позивач: не з`явився

відповідач : не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Дасюка Віктора Володимировича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 380/12568/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним протоколу, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Сакалош В.М.,

час ухвалення рішення не зазначено хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України (далі також МОУ, відповідача), та просив:

- визнати протиправним пункт 8 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 80 від 05.06.2020 року про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 111 групи відповідно до п. б, ч.1, ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції від 28.11.2015 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду у місячний строк з дня набрання законної сили даною постановою суду звіт про виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із встановленням йому третьої групи інвалідності, через захворювання пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії набув право на призначення йому одноразової грошової допомоги, проте вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні такої допомоги та безпідставно аргументував свою відмову тим, що позивачу інвалідність встановлена понад трьох місячний термін.

Позивач вважає, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, як інвалід ІІІ групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку зазначене рішення Комісії Міністерства оборони України є протиправним оскільки, як вбачається з висновку ЦВЛК про встановлення причинного зв`язку інвалідності виявлені захворювання позивача була наслідком поранення (контузії), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Також вважає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що відповідач вже відмовляв позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, на підставі якого ОСОБА_1 пропустив 3 місячний строк на встановлення інвалідності після звільнення зі служби, і така відмова була визнана судами у рішеннях по справах № 1.380.2019.004721 та № 1340/4810/18 неправомірною.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, із з`ясуванням всіх обставин справи та належно досліджено усі докази.

Зокрема вважає безпідставними покликання апелянта на те, що судами встановлювалось порушення його права на виплату йому одноразової грошової допомоги, оскільки в рішеннях по справах № 459/2844/17 та №1340/4810/18 предметом позову у яких було зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 подати на розгляд Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги та розглянути і прийняти рішення комісією Міністерства оборони України. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 року у справі №1.380.2019.004721 зобов`язано Міністерство оборони повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців за членів їх сімей» та Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, що і було виконано Міністерством оборони України, і про що зазначає Львівський окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 30.03.2021 року у даній справі.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно копії довідки т.в.о. військового комісара Червоноградського міського військового комісаріату №27 від 26.05.2017 року №27, рядовий ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 31.10.1984 року по 13.12.1986 року, у тому числі з 07.01.1985 року по 13.12.1986 року приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серії 10ААБ №115787 ОСОБА_1 06.12.2012 року під час первинного огляду була встановлена ІІІ група інвалідності, внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Згідно з копією довідки до акта огляду МСЕК Серії 10ААВ №898437 ОСОБА_1 14.12.2015 року під час повторного огляду була встановлена ІІІ група інвалідності, внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії до 01.01.2019 року.

З копієї витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №791 від 26.04.2012 року, встановлюється, що поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку і захворювання рядового у відставці ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

26.05.2017 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення, контузії, що пов`язані з виконанням військової служби в Демократичній Республіці Афганістан, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Листом № 5169 від 08 червня 2017 року Львівський обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 про те, що документи позивача не були відправлені до Міністерства оборони України, оскільки позивачем не надано копію документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Зазначено, що особам, яким встановлена інвалідність до 01.01.2014 року, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідно до пп.4 п.2 Порядку, затвердженого постановою КМ України від 28.05.2008 року №499.

Вважаючи вищевказану бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправною, позивач звернувся до суду.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15 лютого 2018 року справі №459/2844/17 у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року у справі №459/2844/17 скасовано рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 лютого 2018 року та прийнято постанову, якою позовні вимоги задоволено; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неподання на розгляд Міністерству оборони України висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі відповідно до ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та заяву з документами ОСОБА_1 ; зобов`язано Львівський обласний військовий комісаріат подати на розгляд Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі відповідно до статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та заяву з документами ОСОБА_1 , подану для призначення одноразової грошової допомоги згідно пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року.

За результатами виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року у справі №459/2844/17 Департаментом фінансів Міністерства оборони України було направлено лист №248/5877 від 06.09.2018 року.

У листі №248/5877 від 06.09.2018 року Міністерство оборони України зазначило, що виконати судове рішення є неможливим, оскільки позивачем не надано довідки про ступінь втрати працездатності у відсотках, а відтак, неможливо визначити розмір одноразової грошової допомоги.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2019 у справі №1340/4810/18, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 року, позов ОСОБА_1 було задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви та документів ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Згідно із копією довідки до акта огляду МСЕК Серії 12ААА №845118 ОСОБА_1 02.01.2019 року під час повторного огляду була встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново, внаслідок поранення, контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

03.01.2019 року позивачу було видане посвідчення Серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.05.2019 року №50, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 року у справі №1340/4810/18, відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставами для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги слугувало:

-відсутність документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;

-оскільки інвалідність у ОСОБА_1 , як особи, яка проходила строкову службу встановлена пізніше трьох місяців після звільнення зі служби.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 визнано протиправним рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, що оформлене пунктом 19 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.05.2019 року №50. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язано Міністерство оборони України у місячний термін з дня набрання законної сили рішенням Львівського окружного адміністративного суду у даній справі подати звіт про його виконання.

14.07.2020 представник позивача отримав лист Департаменту фінансів МОУ №248/5321 від 06.07.2020, з яким було надано копію витягу з пункту 8 протоколу засідання Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 80 від 05.06.2020 року. Вказаним рішенням відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що інвалідність встановлено понад з-місячний строк та не подано документа що свідчить про причини та обставини поранення , а також документа про втрату працездатності.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, вважаючи таке протиправним, а свої права порушеними ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у справі, що розглядається, з часу закінчення служби (13.12.1986) до моменту встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності минуло більше ніж три місяці, тому підстави для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком № 975, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 № 1331;

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ інвалідності, а саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції Закону України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року та Порядок умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Так, частинами 2, 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, зокрема, було передбачено: у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України (частина друга); у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті (частина шоста).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком № 499.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 вказаного Порядку № 499, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Частиною 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

При цьому, така позиція не суперечить іншим висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року) щодо інших категорій військовослужбовців, у випадку, коли інвалідність встановлена військовослужбовцю, який проходив військову службу у добровільному порядку (за контрактом), після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби, та де зазначеними судами зроблено висновки про наявність у таких військовослужбовців права на отримання одноразової грошової допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 31.10.1984 по 13.12.1986 у тому числі з 07.01.1985 по 13.12.1986 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан. Захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, набуті ОСОБА_1 внаслідок поранення, що мали місце в період проходження ним строкової військової служби.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки з моменту звільнення ОСОБА_1 зі строкової військової служби минуло більше 26 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у позивача відсутнє.

Висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 678/370/17 , від 26.06.2019 у справі № 641/8966/16-а, від 21.11.2019 у справі №2040/5602/18, від 25.04.2019 у справі №806/2508/18 та від 22.03.2019 у справі №2340/2993/18, від 17.10.2019 у справі №285/1206/17, від 02.04.2020 у справі №823/207/18, від 15.05.2020 у справі №818/1503/18, від 19.11.2020 у справі № 2040/6292/18 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від таких висновків під час розгляду даної справи.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 і від 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15 та Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 372/1258/16-а, оскільки такі висновки стосувались права на одноразову грошову допомогу військовослужбовців, яка за змістом статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин мали право на її виплату незалежно від часу настання інвалідності.

Щодо посилань судів попередніх інстанцій на ту обставину, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вже досліджувалось та встановлено в рішеннях судів про які вказано судом вище то слід зазначити, що даними рішеннями судів не досліджувалося питання набуття позивачем права на отримання зазначеної допомоги відповідно до вимог Закону №2011-XII та Порядку №975 в контексті часових проміжків між закінченням проходження позивачем строкової військової служби та встановленням йому інвалідності, а встановлено порушення щодо процедури розгляду поданої заяви позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ч. 3 ст.243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дасюка Віктора Володимировича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 380/12568/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді С. М. Шевчук
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 15 липня 2021 року