Справа № 357/9033/20
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року м. Київ №357/9033/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та Київської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та Київської обласної державної адміністрації у прийнятті документів позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради прийняти документи позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради внести подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії;

- зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію розглянути подання Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та вирішити питання про видачу позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі довідки №1102, виданою Держадміністрацією Поліського району від 27.10.1993 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.04.1992 року, позивачу було видано Київською облдержадміністрацією Посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 від 30.05.1995. Вказане посвідчення діяло до повноліття дитини та після повноліття (досягнення вісімнадцятирічного віку) підлягало заміні на доросле Посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до п. 4 ст. 11 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з адресною довідкою б/н від 05.03.2008, позивач ОСОБА_1 , була прописана з 26.03.1992 по 24.06.1992 за адресою смт Поліське Київської області.

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області №15.2-03.3855 від 25.08.2020 та довідки Білоцерківської житлово-експлуатаційної контори №6 від 20.04.2010 №554, її місце проживання зареєстровано в місті Біла Церква з 18.11.1992 по теперішній час (що підтверджується відміткою про зареєстроване місце проживання зробленій в паспорті).

Позивач зазначила, що вона постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю та продовжує проживати у цьому ж місті. З 1993 року має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, що підтверджується довідкою №1102 та посвідченням серії НОМЕР_2 .

Позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою про оформлення та направлення до Київської обласної державної адміністрації подання щодо присвоєння їй статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Управлінням позивачу було відмовило, оскільки відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" у переліку зон радіоактивного забруднення немає зони посиленого радіоекологічного контролю. Також підставою відмови було те, що Порядком не передбачено визнання статусу та видачу посвідчень категорії 4 повнолітнім громадянам, які до 01.01.2015 проживали на території зони посиленого радіоекологічного контролю, та не отримали відповідне посвідчення.

Позивач зазначила, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Відтак, посвідчення ОСОБА_1 категорії 4 є діючим та зберігається за нею довічно, а тому на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії - вона мала статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відтак, відповідачем, на думку позивача, протиправно відмовлено у прийнятті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що порушує право позивача на належний соціальний захист.

Згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2020, дану адміністративну справу передано за предметною підсудністю для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

30 листопада 2020 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, у якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення та встановив строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали позивачу.

Відповідно до ухвали від 19.02.2021, суд продовжив строк позивачу для усунення недоліків позовної заяви. ОСОБА_1 усунула недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою від 10 березня 2021 суд відкрив провадження по справі, визначив, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження та призначив справу до судового розгляду.

Відповідач Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач цілком обґрунтовано зазначає в позові, що її статус та посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, діяли до досягнення нею повноліття. В той же час, абзацом 3 пункту 8 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018р. №551 "Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян" (далі - Порядок) визначено, що особам, зазначеним у статті 27 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон), категорії встановлюються після досягнення повноліття відповідно до статті 14 Закону, а посвідчення видаються згідно з цим Порядком.

Зазначив, що Порядок набрав чинності 25.07.2018, позивач зверталась до управління у 2020 році, а отже норми Порядку підлягали безумовному застосуванню при розгляді звернення позивача.

Положень щодо автоматичного встановлення статусу "особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4" особам, яким було встановлено статус "дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи", ні Закон, ні Порядок не містять.

Більше того, таких положень не містив і Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. №51, який діяв на момент досягнення позивачем повноліття. Отже, відповідач зазначає, що твердження позивача про набуття нею статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4 з 1993 року є помилковим. Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта позивача, яка міститься в матеріалах справи, а тому не могла станом на 1 січня 1993 року прожити в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років.

Таким чином підстави для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4 у відповідності до статті 14 Закону, відсутні.

12 травня 2021 року від відповідача Київської обласної державної адміністрації до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що вимоги позовної заяви щодо Київської обласної державної адміністрації порушують норми статей 5, 9, 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки: Київська обласна державна адміністрація не перебувала у будь - яких відносинах з позивачем та не порушувала його законних прав та інтересів, а позовна заява не містить відповідних обґрунтувань, доводів відносно Київської обласної державної адміністрації.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до документів, що були надані позивачем до позовної заяви, позивач не мала статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідної категорії, а лише, дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи про, що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 .

Даний статус позивачу встановлювався відповідно до пункту 5 частини першої статті 27 Закону, яка передбачає, що до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які народились після ІНФОРМАЦІЯ_2 від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною другою статті 11 Закону встановлено, що крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу в передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті.

Проте, позивач після досягненням повноліття не звертався щодо отримання нею статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 у порядку визначеного частиною першою статті 11 Закону.

Розглянувши позовну заяву, відзиви відповідачів на позов, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Поліському, Поліського району, Київської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 (том 1 а.с.8-9).

Згідно з довідкою №1102, виданою Держадміністрацією Поліського району від 27.10.1993, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , народилась вона від одного з батьків ОСОБА_2 , яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (том 1 а.с 12).

На підставі даної довідки №1102 та Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.04.1992, позивачу було видано Київською облдержадміністрацією Посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 від 30.05.1995 (том 1 ас. 13)

Згідно з адресною довідкою б/н від 05.03.2008, ОСОБА_1 , була прописана з 26.03.1992 по 24.06.1992 за адресою: АДРЕСА_1 том 1 ас. 13).

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області №15.2-03.3855 від 25.08.2020 (том 1 а.с 14) та довідки Білоцерківської житлово-експлуатаційної контори №6 від 20.04.2010 №554 (том 1 а. с.13), місце проживання позивача зареєстровано в місті Біла Церква з 18.11.1992 по теперішній час, що підтверджується відміткою про зареєстроване місце проживання зробленій в паспорті позивача серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою про оформлення та направлення до Київської обласної державної адміністрації подання щодо присвоєння їй статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 або 2 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 07 серпня 2020 №9222 Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради відмовило позивачу у видачі посвідчення, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 або 4 категорії, оскільки термін її проживання на території зони безумовного (обов`язкового) відселення менше двох років станом на 1 січня 1993, а проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 р. - становить 1 місяць 13 днів. Крім того, позивачу було повідомлено про відсутність підстав для обміну посвідчення серії "Д" на категорію 1Б та відсутність підстав для направлення документів на розгляд комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та деяким іншим категоріям громадян, для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 чи категорії 4 ( том 1 а.с. 7).

Судом встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради з поданням до Київської обласної державної адміністрації про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 не зверталось.

Доказів звернення позивача до Київської обласної державної адміністрації з питань надання статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, також суду не надано.

Вважаючи протиправною відмову Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та Київської обласної державної адміністрації у прийнятті документів позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, позивач звернулась до адміністративного суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон) визначаються основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Так, статтею 27 Закону визначено, що до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які:

1) евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутріутробного розвитку;

2) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення;

3) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення;

4) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю;

5) народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

6) хворі на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також хворі на променеву хворобу;

7) одержали дозу опромінення щитовидної залози внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка перевищує рівні, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до статті 11 Закону, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.

Статтею 14 Закону, передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема (категорія 4 ): 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Отже, перелік необхідних обставин, що дають право на визначення статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 чітко врегульовані статтями 11,14 Закону,

Як випливає з матеріалів справи, а саме, довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області №15.2-03.3855 від 25.08.2020 (том 1 а.с 14) та довідки Білоцерківської житлово-експлуатаційної контори №6 від 20.04.2010 №554 (том 1 а. с.13), місце проживання позивача зареєстровано в місті Біла Церква з 18.11.1992 по теперішній час, що підтверджується відміткою про зареєстроване місце проживання зробленій в паспорті позивача серії НОМЕР_3 .

Отже, станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю 1 місяць 13 днів.

Згідно з частиною третьою статті 15 Закону підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 65 Закону, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

На виконання зазначеного Закону постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок), який був чинний на момент досягнення позивачем повноліття).

На дату звернення позивача до відповідача з заявою правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулювались Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 "Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян" (далі - Порядок 551).

Відповідно до пункту 2 Порядку, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом, іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 10 Порядку, видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого Самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток №7).

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Згідно з вимогами п. 11 Порядку 551, посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Відповідно до п.8 Порядку 551, неповнолітнім дітям, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, видаються посвідчення "Дитина, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи" серії Д жовтого кольору.

Неповнолітнім дітям, яким відповідно до статті 12 Закону, встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, до посвідчення серії Д видається вкладка встановленого зразка (додаток 1), яка є підставою для надання пільг, передбачених частиною третьою статті 30 Закону.

Особам, зазначеним у статті 27 Закону, категорії встановлюються після досягнення повноліття (в разі одруження або укладення трудового договору в передбачених законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з дати реєстрації шлюбу або укладення трудового договору згідно із законодавством) відповідно до статті 14 Закону, а посвідчення видаються згідно з цим Порядком.

З аналізу вищезазначених норм випливає, що підставою для надання особі статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи четвертої категорії є факт її постійного проживання або постійної праці чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вона станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала чи постійно навчалася у цій зоні не менше чотирьох років.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій до ухвалення Закону №76-УІІІ від 28.12.2014 містилося у статті 2 Закону. Відповідно до цієї статті до зон радіоактивного забруднення було віднесено такі зони: (1) зона відчуження, (2) зона безумовного (обов`язкового) відселення, (3) зона гарантованого добровільного відселення та (4) зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи".

01 січня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-УІІІ, яким ст. 2 Закону №796-ХІІ було виключено (підпункт 1 пункту 4). Виключено також абзац 5 частини другої статті 2 Закону країни "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного бруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Відповідно до вищенаведеного та враховуючи зміни Закону, що набрали законної сили 01.01.2015, позивач у встановленому законом прядку відповідного статусу не набув, як це передбачено вищезазначеними нормами.

Станом на час звернення до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою про видачу посвідчення, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, позивач не проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю, оскільки такої зони, відповідно до чинного законодавства немає, що є обов`язковою умовою для видачі посвідчення потерпілого 4 категорії, відтак відсутні правові підстави у наданні статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також, як випливає з матеріалів справи, в період з 26.03.1992 по 24.06.1992 позивач проживав в зоні безумовного (обов`язкового) відселення (2 зона) за адресою: смт Поліське, Поліський район, Київська область та з 18.11.1992 по теперішній час проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) за адресою: АДРЕСА_2 .

30 травня 1995 року позивачу було видано посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 , що діяло до повноліття позивача.

Отже, позивач не мав статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідної категорії, а лише, дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи про, що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 .

Даний статус позивачу встановлювався відповідно до пункту 5 частини першої статті 27 Закону, яка передбачає, що до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які народились після ІНФОРМАЦІЯ_2 від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1,2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною другою статті 11 Закону встановлено, що крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу в передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті.

Положень щодо автоматичного встановлення статусу "особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4" особам, яким було встановлено статус "дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи", ні Закон, ні Порядок 551 не містять.

Більше того, таких положень не містив і Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. №51, який діяв на момент досягнення позивачем повноліття.

Так, пунктами 8 вказаного Порядку та Порядку 551 визначено, що після досягнення повноліття особам, зазначеним у статті 27 Закону категорії встановлюються відповідно до статті 14 Закону, а посвідчення видаються згідно з цим Порядком.

Отже, твердження позивача про набуття нею статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4 з 1993 року є помилковим.

Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта позивача, яка міститься в матеріалах справи, а тому не могла станом на 1 січня 1993 року прожити в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років.

Підстави для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4 у відповідності до статті 14 Закону, відсутні.

Інформація про встановлення позивачу у дитячому віці інвалідності, пов`язаною з аварією на Чорнобильській АЕС, що є підставою для віднесення до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, відповідно до вимог статті 11 Закону, ні відповідачу ні суду позивачем не надано.

Позивач після досягненням повноліття не звертався щодо отримання ним статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 у порядку визначеного частиною першою статті 11 Закону.

Враховуючи вище наведене, на думку суду, відповідач Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством, відтак, відсутні підстави вважати, що відмова Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради у прийнятті документів позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії є протиправною, відповідно, відсутні й підстави для зобов`язання Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради прийняти документи та внести подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Крім того, щодо позовних вимог заявлених до Київської обласної державної адміністрації, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 10 Порядку, видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого Самоврядування за місцем проживання.

Судом встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради з поданням до Київської обласної державної адміністрації про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 не зверталось.

Доказів звернення позивача до Київської обласної державної адміністрації з питань надання статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, також суду не надано.

Отже, судом встановлено, що Київська обласна державна адміністрація не перебувала у будь - яких відносинах з позивачем та не порушувала її законних прав та інтересів, а позовна заява не містить відповідних обґрунтувань, доводів відносно Київської обласної державної адміністрації, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови Київської обласної державної адміністрації у прийнятті документів позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії та зобов`язання розглянути подання Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та вирішити питання про видачу позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії

Крім того, суд зазначає, що оскільки, відсутні підстави вважати, що відмова Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради у прийнятті документів позивача для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії є протиправною, позовна вимога про зобов`язання Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та вирішити питання про видачу позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії є похідною від першої вимоги та не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень довели законність оскаржуваних дій. За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.