Справа № 400/1813/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р. № 400/1813/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр", вул.Микитівська, 1, смт. Олександрівка, Вознесенський район.,Миколаївська область, 56530,

до відповідача:Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, вул. Успенська, 4, м. Одеса, Одеська область, 65014,

про:визнання протиправними та скасування постанов від 11.03.2021 № 232392, №232393, № 232402,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного акционерного товариства «Микитівський гранітний кар`єр» до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів від 11.03.2021 року №№232392, 232393, 232402.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 11 березня 2021 року є безпідставними та незаконними, оскільки відповідачем при вирішенні питання про накладення штрафу неповно з`ясовано обставини справи.

Так, позивач зазначив, що відповідачем порушено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567.

Позивач вважає, що відповідно до приписів Закону України «Про автомобільний транспорт» власником транспортного засобу та автомобільним перевізником не завжди є одна і та сама особа, а відповідно до норм чинного законодавства адміністративно-господарські санкції застосовуються виключно до автомобільних перевізників.

Згідно товарно транспортних накладних №3255 від 24.02.2021р транспортні засоби позивача марки Кобальт АС3253/8КМ, д/н НОМЕР_1 та HOWOZZ3257-N3847Q1, д/н НОМЕР_2 використовувала інша особа, що підтверджується відповідними доказами притягнення позивача до відповідальності в якості перевізника за порушення законодавства в сфері автомобільного транспорту та визначення йому грошових зобов`язань є протиправним.

Позивач вважає, що достовірність та правильність результатів вимірювань при здійсненні зважування транспортного засобу та визначенні навантажень на осі транспортного засобу та його загальної ваги підлягає сумніву.

Відповідач не визначив у порядку, що встановлений законом (порядок ГВК), той факт, що транспортний засіб є великоваговим, а значить підстав для складання акту про перевищення вагових параметрів у нього не було.

Представником відповідача надано до суду відзив на адміністративний позов, який мотивований тим, що за результатами рейдових перевірок посадовими особами складено Акти про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, якими зафіксовано порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів з перевищенням вагових обмежень, а саме перевищення вагових норм понад 20% на здвоєну вісь та нараховано плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування у сумі 1310,40 євро, 1310,40 євро, та 1154,40 євро. Згідно ТТН від 24.02.2021 за №3256, №3267, №3255 автомобільним перевізником зазначено ПАТ «Микитівський гранітний кар`єр» та ТОВ «Микитівський граніт». Застосування штрафної санкції регулюється абзацами ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» в залежності від розміру відсотку перевищення вагового параметру від нормативного, а також за іншими критеріями. Показник проценту визначається простою арифметичною дією за допомогою пропорцій та знаходження невідомого числа від встановлених параметрів (показників) відповідач зазначає, що всі оскаржувані Постанови про застосування адміністративно-господарських стягнень є законними та прийнятими з дотриманням норм чинного законодавства на підставі вищезгаданих актів та саме до організатора перевезень перевізника - позивача. Таким чином, відповідачем було виконано всі вимоги передбачені законодавством.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.04.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Враховуючи наведене положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

24.02.2021р. працівниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) було проведено рейдову перевірку належного позивачу транспортного засобу марки КОБАЛЬТ АС 3253/8 КМ, д/н НОМЕР_3 (далі - транспортний засіб), під час якої здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу та встановлено перевищення вагових параметрів, що є порушенням абз. 16 ч.І ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт

За результатами габаритно-вагового контролю працівниками відповідача відносно власника транспортного засобу ПРАТ «Микитівський гранітний кар`єр» було складено: Довідку №046803 від 24.02.2021р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю (далі Довідка); акт №044357 від 24.02.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (далі - акт перевищення); Розрахунок №б/н до акту від 24.02.2021р. у розмірі 1310,40 евро, відповідно (далі - Розрахунок).

Безпосередньо сама рейдова перевірка була оформлена актом від 24.02.2021р. за №215864 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом, який і став приводом для розгляду 11.03.2021р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

11.03.2021р. Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) за результатами розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт винесено Постанову №232402 про застосування адміністративно- господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.

24.02.2021р. працівниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) було проведено рейдову перевірку належного позивачу транспортного засобу марки КОБАЛЬТ АС 3253/8 КМ, д/н НОМЕР_1 (далі - транспортний засіб), під час якої здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу та встановлено перевищення вагових параметрів, що є порушенням абз. 16 ч.І ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

За результатами габаритно-вагового контролю працівниками відповідача відносно власника транспортного засобу ПРАТ «Микитівський гранітний кар`єр» було складено: Довідку №046804 від 24.02.2021р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю; Акт №044358 від 24.02.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; розрахунок №б/н до Акту від 24.02.2021р. у розмірі 1310,40 євро.

Безпосередньо сама рейдова перевірка була оформлена Актом від 24.02.2021р. за №215863 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом, який і став приводом для розгляду 11.03.2021р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

11.03.2021р. Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) за результатами розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт винесено Постанову №232393 про застосування адміністративно- господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.

24.02.2021р. працівниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) було проведено рейдову перевірку належного позивачу транспортного засобу марки HOWO ZZ 3257-N3847Q1, д/н НОМЕР_4 (далі - транспортний засіб), під час якої здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу та встановлено перевищення вагових параметрів, що є порушенням абз. 16 ч.І ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». За результатами габаритно-вагового контролю працівниками відповідача відносно власника транспортного засобу ПРАТ «Микитівський гранітний кар`єр» було складено: Довідку №046805 від 24.02.2021р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю; Акт №044359 від 24.02.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; Розрахунок №б/н до Акту від 24.02.2021р. у розмірі 1154,40 євро.

Безпосередньо сама рейдова перевірка була оформлена актом від 24.02.2021р. за №215868 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом, який і став приводом для розгляду 11.03.2021р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

11.03.2021р Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) за результатами розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт винесено Постанову №232392 про застосування адміністративно- господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановами про застосування адміністративно-господарського штрафу від 11.03.2021 року №№232402, 232393, 232392, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За приписами частини 3 статті 6 Закону №2344-III, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону №2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Відповідно до п.16 цієї Постанови, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30.

Згідно з п. 3 цих Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Законодавець в п.п.2 п.2 Порядку ГВК поставив у залежність процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно- вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу від затвердженої методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Про те, що від затвердження цієї методики залежить достовірність результатів вагового контроля свідчить «Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів вантажних транспортних засобів у русі М 218-9:2006» від 30.05.2018, яка була розроблена Харківським національним автомобільно- дорожнім університетом для Укравтодору, в той час коли питання габаритно-вагового контролю відносилося до його компетенції, в якій визначено, що Методика не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі.

Однак на сьогоднішній день аналогічна методика про яку йдеться у п.2 Порядку ГВК та згідно якої повинен проводитись процес визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (Укрметртестандартом) так і не затверджена, що позбавляє працівників Укртрансбезпеки повноважень на визначення плати за проїзд великовагового транспортного засобу (в зв`язку із перевантаженням на вісь) з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.05.2017 по справі №814/2796/16.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. (далі - Порядок №879).

Відповідно до пп. 4 п. 2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з абз. 1 п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів

транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Таким чином, обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів покладено саме на перевізника.

Згідно зі ст. 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію (ст. 33 Закону №2344-III).

Відповідно до абзаців 14, 15, 16 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу.

Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду у поставові від 09.08.2019 справа №806/1450/16 (адміністративне провадження №К/9901/22072/18), який в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковим для врахування, а саме: «Оскільки, вказаний транспортний засіб у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користуванні іншій особі, тому позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III».

Відповідно до товарно-транспортних накладних №3255 від 24 лютого 2021р., №3267 від 24.02.2021р., №3256 від 24.02.2021р., вбачається, що транспортні засоби позивача під час обох рейдових перевірок здійснювали перевезення подільного сипучого вантажу - щебіню, який є рухомим під час маршруту транспортного засобу, його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. У відповідності до результатів зважування в місці проведення габаритно-вагового контролю, загальна маса транспортного засобу не перевищувала дозволених 40,0 тон. Відповідач не визначив у порядку, що встановлений законом, в даному випадку Порядком ГВК, той факт, що транспортний засіб є великоваговим, а значить підстав для складення Акту про перевищення вагових параметрів у нього не було.

У відповідності до п.п.2 п.5 Розділу II «Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування», затверджених Наказом Мінінфраструктури України від 28.07.2016р. за

№255, пересувний пункт габаритно-ваговго контролю, на якому в данному випадку проводилося зважування транспортного засобу позивача під час рейдової перевірки, укомплектований комплектом пересувних автомобільних ваг для осьового зважування транспортних засобів у русі, до складу якого входять дві вагові платформи, ваговий індикатор у футлярі та чотири вирівнювальні доріжки.На жодному промисловому об`єкті по території України відсутні аналогічні ваги, що визначають навантаження на кожну вісь транспортного засобу під час його навантаження.

Визначається лише загальна маса транспортного засобу на автомобільних вагах у вигляді платформи, на яку поміщається увесь транспортний засіб. Тобто перевізник позбавлений фізичної можливості провести зважування кожної вісі транспортного засобу в місті завантаження, водій він може контролювати навантаження лише загальної маси

транспортного засобу.

Більше того, навіть якщо б теоретично завантаження відбулося з розподіленням на вісі. Як водій перевізника зможе зафіксувати сипучий або рідкий вантаж в кузові транспортного засобу, який сертифікований уповноваженими органами під час випуску заводом-виробником та не передбачає будь-яких кріплень сипучого або рідкого вантажу. Через декілька кілометрів руху вантаж в кузові транспортного засобу змінить розподіл навантаження на вісі, і в пункті габаритно-вагового контролю будуть інші показники.

Таким чином, у перевізника в даному випадку відсутня будь-яка вина в порушенні законодавства про автомобільний транспорт, оскільки він під час керування процесом навантаження транспортного засобу в пункті відправки вжив усіх залежних від нього заходів, щоб такого порушення не відбулося.

Водночас, решті посилань позивача суд не надає оцінку, оскільки попередні висновки є достатніми підставами для визнання протиправними та скасування оскаржуваних позивачем постанов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №232392,№232393,№232402 про накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача прийнято необґрунтовано, без врахування всіх обставин у справі, а тому такі постанови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр" (вул. Микитівська, 1, смт. Олександрівка, Вознесенський район ,Миколаївська область, 56530 ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Успенська, 4, м. Одеса, Одеська область, 65014 ) задовольнити.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №232392 від 11.03.2021 року, винесену Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки,.

3.Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу ,№232393 від 11.03.2021 року, винесену Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

4.Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №232402 від 11.03.2021 року, винесену Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

5.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Успенська, 4,м. Одеса, Одеська область, 65014 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр" (вул. Микитівська, 1, смт. Олександрівка, Вознесенський район., Миколаївська область, 56530 ) судові витрати в розмірі 2270,00 грн, згідно квитанції від 24.03.2021 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник