Справа № 640/8868/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 року м. Київ № 640/8868/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

установив:

10.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 14.03.2019 №UA100210/2019/000067/2;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму переплачених податків та обов`язкових митних платежів у розмірі 22735,93 грн;

- стягнути з відповідача судові витрати: 768,4 грн судового збору, 2500 грн витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 1400 грн витрат на переклад документів з німецької мови на українську, 2000 грн витрат на нотаріальне посвідчення документів, 14474 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що рішенням про коригування митної вартості товарів від 14.03.2019 №UA100210/2019/000067/2 протиправно збільшено митну вартість автомобіля позивача, заявлену ним у митній декларації від 14.03.2019 № UA100210.2019.094377, на підставі необґрунтованого висновку відповідача про недостатність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої ним митної вартості.

Позивач переконаний, що додані до митної декларації від 14.03.2019 №UA100210.2019.094377 документи в повній мірі підтверджують заявлену вартість автомобіля та не викликають сумніву у правильності її визначення на рівні 6957,98 Євро згідно основного методу визначенням митної вартості - за ціною договору. Також правильність заявленої позивачем митної вартості автомобіля підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 05.04.2019 №16СІ6 .

Позивач зауважив, що відповідач:

- не довів існування визначених Митним кодексом України підстав, що підтверджують обґрунтованість сумнів у заявленій позивачем митній вартості, а також того, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- залишив без пояснень механізм формування та документальне підтвердження достовірності згенерованої ціни транспортного засобу, що була використана відповідачем як для обґрунтування необхідності надання позивачем додаткових документів, так і для визначення митної вартості автомобіля за резервним методом;

- не прийняв до уваги наявні пошкодження транспортного засобу;

- не обґрунтував та не довів неможливості визначення митної вартості за ціною контракту та неможливості її визначення за жодним методом, що передує резервному.

Також позивач зауважив, що у зв`язку із прийняттям спірного рішення збільшено суму митних платежів та податку на загальну суму 22735,93 грн. Крім того, у зв`язку із розглядом даної справи позивач поніс витрати на сплату судового збору, на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, на переклад документів з німецької мови на українську, на нотаріальне посвідчення документів, витрат на правову допомогу. Вказані витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому вказав на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Наголосив, що документи, подані позивачем до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості товару, у повній мірі не підтверджують заявлену позивачем митну вартість автомобіля та містять розбіжності.

Зазначає, що під час проведення митних формальностей за МД від 14.03.2019 №UA100210.2019.094377 встановлено, що:

- не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- не надано транспортні документи щодо переміщення товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару;

- не надано документи, які за законодавством держави Німеччина обов`язкові для кожного хто планує придбати автомобіль: Kaufvertrag - договір купівлі/продажу; Doppelkarte International - страховий поліс, який необхідно придбати для отримання транзитних номерів; Hauptuntersuchung - документ про проходження технічного огляду ТЗ для отримання транзитних номерів; доказ сплати податку за отримання транзитних номерів Zollkennzeichen, які оформляються коли у вартість авто включено суму ПДВ;

- відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Fahrzeugbrief і Zulassungsbescheinigung Teil II транспортний засіб належав Fritz-kulturguter Gmbh , відповідно до рахунку-фактури (Rechnung) позивач придбав авто у Dat Autohus , проте позивачем не надано договорів з третіми особами щодо придбання автомобіля;

- не надано документи, що підтверджують понесені витрати позивача на брокерські послуги при здійсненні митного оформлення в Німеччині;

- до матеріалів митного оформлення надано експортну декларацію, проте, без ціни на транспортний засіб, дати проведення митного оформлення, відміток митних органів країни експортера, що не підтверджує здійснення митного оформлення за даною митною декларацією;

- всі документи декларантом без перекладу.

У зв`язку із наведеним у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої позивачем митної вартості автомобіля та відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з Транспортним засобом, поданим до митного оформлення); рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором угодою, контрактом); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

Оскільки декларант відмовився від надання додаткових документів, відповідач дійшов висновку, що позивачем документально не підтверджено митну вартість товару, складові митної вартості - витрати на транспортування, на страхування, на брокерські послуги, на послуги третіх осіб.

З огляду на не підтвердження позивачем заявленої ним митної вартості та не можливість застосування інших методів визначення митної вартості, митну вартість автомобіля скориговано за резервним методом на основі даних, наявних у митного органу. Так, у відповідності до функціонального модуля АСМО «Інспектор» митна декларація оброблена функціональним електронним модулем, який визначив митну вартість транспортного засобу за VIN-кодом: НОМЕР_1 , на рівні: валюта- EUR, вартість - 9312.

Також відповідач зауважив, що обов`язок доведення заявленої ціни товару покладено на декларанта, а на митний орган - обов`язок доведення обґрунтованості своїх сумнівів, які у даному випадку є обґрунтованими. Право органів доходів і зборів упевнюватися в достовірності, точності будь-якого документа, поданого до митного оформлення, передбачено також і статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам та торгівлі 1994 року, відповідно до якої, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання. У рішенні про коригування митної вартості наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та застосовано резервний метод.

Крім того, відповідач просить не приймати до уваги долучені позивачем до матеріалів справи Kaufvertrag №1300501 та висновок експертного дослідження від 05.04.2019 №1606, адже такі документи не подавались до митного оформлення.

Позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача переплачених податків та обов`язкових митних платежів у розмірі 22735,93 грн, відповідач вважає передчасною, адже за приписами Порядку виготовлення висновку про повернення коштів та направлення його до Державної казначейської служби, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643, підставою для повернення таких коштів є відповідний висновок митниці. У даному випадку митниця не відмовляла позивачу у виготовленні висновку, оскільки рішення митниці про коригування митної вартості судом не скасовано, а отже і відсутні дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які відповідно могли б порушити права позивача.

Також відповідач вказав, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу необґрунтовані, безпідставні, не підтверджені документально. До матеріалів справи не надано докази на доведення здійснення оплати за переклад документів та нотаріальне посвідчення. Що стосується витрат на проведення експертного висновку, Київська міська митниця ДФС звертає увагу суду, що експертний висновок не було надано до митного оформлення, тому критично відноситься до залучення даного доказу до матеріалів справи. Суд, розглядаючи справу, повинен керуватися доказами, які існували на момент виникнення спірних правовідносин.

Керуючись нормою частини п`ятої статті 262 КАС України, суд здійснював розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

01.03.2019 ТОВ «ЛЕВ ТРАНС АТЛАНТ» та ОСОБА_1 уклали договір №б/н про надання послуг з митного оформлення товарів та транспортних засобів.

14.03.2019 митним брокером ТОВ «ЛЕВ ТРАНС АТЛАНТ» ОСОБА_4 як декларантом ОСОБА_1 подано до Київської міської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA100210.2019.094377 на товар за кодом УКТЗ легковий автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «GOLF», бувший у використанні тип - палива дизель, календарний рік випуску - 2015, модельний рік випуску - 2015; об`єм двигуна - 1598см3; номер кузова/шасі НОМЕР_1 , кількість дверей - 5; кількість місць - 5 (включаючи водія); тип кузова - універсал, колісна формула 4*2; колір - чорний. Торгівельна марка - VOLKSWAGEN. Країна виробництва: Німеччина. Виробник VOLKSWAGEN AG.

Митна вартість товару визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору на рівні 6957,98 Євро.

Разом із декларацію №UA100210.2019.094377 подано документи на підтвердження заявленої вартості автомобіля:

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoce) VR0061500 від 28.02.2019;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA20903/2019/16352 від 03.03.2019;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 23.02.2015;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 23.02.2015;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 28.02.2019;

- договір про надання послуг митного брокера б/н від 01.03.2019;

- копія митної декларації країни відправлення 19DЕ98Е6 від 28.02.2019;

- сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного/ транспортного засобу UA.46E.2201-9;

- підтвердження року випуску;

- фото;

- паспортний документ позивача , що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_7 від 25.09.2019;

- паспорт Позивача НОМЕР_5 від 09.12.1997.

Під час проведення митних формальностей за МД від 14.03.2019 №UA100210.2019.094377 відповідачем встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 Кодексу, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з наявними розбіжностями декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи:

1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з Транспортним засобом, поданим до митного оформлення);

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором угодою, контрактом);

3) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини

5) за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

Відповідь на вказаний запит митниці про надання додаткових документів надана декларантом позивача митним брокером ТОВ «ЛЕВ ТРАНС АТЛАНТ» ОСОБА_4 листом від 14.03.2019 №39 згідно якого відсутні інші документи по ВМД №UA100210.2019.094377.

14.03.2019 відповідач виніс рішення про коригування митної вартості товарів №UA100210/2019/000067/2 в якому митну вартість автомобіля позивача визначив за резервним методом у сумі 9312 Євро. Причинами через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано вказано: неподання декларантом запрошених документів; відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, що не дає можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.

Також у рішенні №UA100210/2019/000067/2 зазначено, що митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). За результатами проведеного порівняння встановлено, що у органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо рівня митної вартості подібних (аналогічних) товарів за вищими рівнями митної вартості. Положеннями частини б статті 54 Кодексу встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, якщо заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, або заявлені відомості містять розбіжності та не містять всіх складових митної вартості, необхідних при її обчислені, а також коли декларантом не подано документів згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-3 статті 53 Кодексу, а також у разі відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни яка сплачена або яка підлягає сплаті. У зв`язку із зазначеним, керуючись положеннями вищезазначених статей Кодексу, використання Заявленого декларантом рівня митної вартості неможливо.

Виходячи з вищенаведеного, відповідно до положень статті 55 МКУ, здійснено коригування митної вартості товарів. За результатами проведених консультацій встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не Може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків. Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків. Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України.

Державною фіскальною службою України на виконання вимог наказу ДФС від 28.11.2018 №780 «Про забезпечення моніторингу за оформленням транспортних засобів, бувших у використанні» у відповідності до функціонального модуля АСМО «Інспектор» вищевказана митна декларація була оброблена функціональним електронним модулем, який визначив митну вартість транспортного засобу за VIN-кодом: НОМЕР_1 , на рівні: валюта - EUR, вартість - 9312.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням про коригування митної вартості товарів від 14.03.2019 №UA100210/2019/000067/2, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті....;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:

1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;

2) витрати на транспортування після ввезення;

3) податки, які справляються в Україні.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Стаття 57 Митного кодексу України регулює методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно зі статтею 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Відповідно до частини першої статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Згідно статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Системний аналіз наведених вище норм Митного кодексу України дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

Основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.09.2020 у справі №160/9473/19.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначаючись щодо обґрунтованості сумнівів відповідача щодо правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів, суд враховує наступне.

Як зауважив відповідач, за законодавством держави Німеччина обов`язкові для кожного хто планує придбати автомобіль: Kaufvertrag - договір купівлі/продажу; Ausfuhrbegleitdokument - експортна декларація; Doppelkarte International - страховий поліс, який необхідно придбати для отримання транзитних номерів; Hauptuntersuchung - документ про проходження технічного огляду ТЗ для отримання транзитних номерів; доказ сплати податку за отримання транзитних номерів Zollkennzeichen, які оформляються коли у вартість авто включено суму ПДВ.

Згідно МД від 14.03.2019 №UA100210.2019.094377 у якості додатків до неї не додано договір купівлі-продажу Kaufvertrag №1300501, перекладена на українську мову копія якого наявна у матеріалах справи. При цьому, такий документ передбачено статтею 53 МК України як документам, що підтверджує митну вартість товарів.

Митна декларація країни відправлення 19DЕ98Е6 від 28.02.2019 не містить ціни на транспортний засіб, дати проведення митного оформлення, відміток митних органів країни експортера, що не підтверджує здійснення митного оформлення за даною митною декларацією.

У декларації країни відправлення 19DЕ98Е6 від 28.02.2019 зазначено коди транзитних країн DE (Німеччина), PL (Польща), UA (України). Разом з цим, позивач не пояснив яким чином здійснювалось транспортування автомобіля, а декларантом не надано транспортні (перевізні) документи або докази чи обґрунтування того, що витрати на транспортування включені у вартість товару.

Наданий декларантом рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoce) VR0061500 від 28.02.2019 містить відмітку про проведення оплати, така ж відмітка проставлена на договорі купівлі-продажу Kaufvertrag від 28.02.2019 №1300501. Отже, оплату проведено, а тому з огляду на вимогу статті 53 МК України документами, що підтверджують митну вартість товару, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Водночас, декларантом митниці, а позивачем до суду не надано таких банківських платіжних документів, що унеможливлює встановити дійсну суму, яка сплачена позивачем за товар.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів страхування товару, однак відповідач зауважив, а позивач не спростував, що для вивезення автомобіля з території Німеччини необхідно оформити виїзні транзитні номери для отримання яких необхідно придбати страховий поліс Doppelkarte International, для отримання виїзних транзитних номерів Zollkennzeichen необхідно сплатити відповідний податок, а також понести витрати на проходження технічного огляду.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що для вивезення автомобіля з території Німеччини такий автомобіль необхідно застрахувати, придбавши страховий поліс Doppelkarte International.

Отже, у даному випадку страхування автомобіля здійснювалось, а тому витрати на страхування товару необхідно включити до його митної вартості. Однак, позивачем не надано жодних відомостей про вартість страхування.

Також позивачем не надано Hauptuntersuchung - документ про проходження технічного огляду, а також докази сплати податку за отримання транзитних номерів. При цьому, суд вважає, що такі витрати також входять до структури митної вартості автомобіля.

Позивачем до митного оформлення надано свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 23.02.2015 НОМЕР_2 та НОМЕР_3 згідно яких власником автомобіля НОМЕР_1 з 23.02.2015 є Fritz-kulturguter Gmbh , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з тимчасовим номерним знаком НОМЕР_4 від 28.02.2019 згідно якого власником автомобіля НОМЕР_1 з 28.02.2019 є позивач.

Разом з цим, згідно рахунку-фактури (інвойс) (Commercial invoce) VR0061500 від 28.02.2019 та договору купівлі-продажу Kaufvertrag від 28.02.2019 №1300501 автомобіль НОМЕР_1 28.02.2019 продано позивачу фірмою Dat Autohus.

Таким чином, згідно наданих документів покупцем товару є позивача, продавцем - Dat Autohus , власником - Fritz-kulturguter Gmbh . При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів щодо взаємовідносин між позивачем та Fritz-kulturguter Gmbh, чи між Fritz-kulturguter Gmbh та Dat Autohus . Отже, власник транспортного засобу зазначений у техпаспорті країни реєстрації не ідентифікується з продавцем товару. За відсутності інших документів, наявний обґрунтований сумнів щодо придбання позивачем автомобіля саме у Dat Autohus.

Згідно частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів.

Встановлено, що митне оформлення належного позивачу автомобіля здійснювалось митним брокером ТОВ «ЛЕВ ТРАНС АТЛАНТ» ОСОБА_4 як декларантом ОСОБА_1 на умовах договору від 01.03.2019 №б/н про надання послуг з митного оформлення товарів та транспортних засобів, розділом 5 якого передбачено повну оплату послуг брокера лише після завершення митного оформлення товару. Тому, суд вважає, що позивач не міг надати до митного оформлення доказів сплати суми брокерської винагороди з огляду на об`єктивну відсутність такої сплати.

За приписами статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Позивач не заперечує, що до митного оформлення подав усі документи без перекладу. Разом з цим, подання таких документів українською мовою не вимагалось митним органом, що свідчить про відсутність у позивача обов`язку подати такі документи з перекладом на українську мову.

Посилання позивача на висновок експертного дослідження від 05.04.2019 №1606, суд розцінює критично, адже позивач не надавав вказаний висновок митному органу ні під час митного оформлення за МД від 14.03.2019 №UA100210.2019.094377, ні у подальшому.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що під час митного оформлення автомобіля за МД від 14.03.2019 №UA100210.2019.094377 у відповідача виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, що в свою чергу слугувало належною правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі №160/9473/19 зауважив, що вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, є обов`язком декларанта. До таких документів які підтверджують митну вартість товарів відносять зокрема такі документи як рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), банківські платіжні документи, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Разом з цим, декларантом не подано до митниці додаткових документів та пояснень про що свідчить лист декларанта від 14.03.2019 №39 згідно якого відсутні інші документи по ВМД №UA100210.2019.094377.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем документально не підтверджено складові та дійсну митну вартість автомобіля ввезеного за МД №UA100210.2019.094377, що надало митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Судом встановлено, що митним органом митна вартість товарів визначалась шляхом послідовного використання методів та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, оскільки на думку митного органу неможливо застосувати інших методів.

Так, у рішенні від 14.03.2019 №UA100210/2019/000067/2 зазначено, що митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947). За результатами проведеного порівняння встановлено, що у органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо рівня митної вартості подібних (аналогічних) товарів за вищими рівнями митної вартості. Положеннями частини б статті 54 Кодексу встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, якщо заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, або заявлені відомості містять розбіжності та не містять всіх складових митної вартості, необхідних при її обчислені, а також коли декларантом не подано документів згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-3 статті 53 Кодексу, а також у разі відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни яка сплачена або яка підлягає сплаті. У зв`язку із зазначеним, керуючись положеннями вищезазначених статей Кодексу, використання Заявленого декларантом рівня митної вартості неможливо.

Виходячи з вищенаведеного, відповідно до положень статті 55 МКУ, здійснено коригування митної вартості товарів. За результатами проведених консультацій встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не Може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків. Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків. Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України.

Державною фіскальною службою України на виконання вимог наказу ДФС від 28.11.2018 №780 «Про забезпечення моніторингу за оформленням транспортних засобів, бувших у використанні» у відповідності до функціонального модуля АСМО «Інспектор» вищевказана митна декларація була оброблена функціональним електронним модулем, який визначив митну вартість транспортного засобу за VIN-кодом: НОМЕР_1 , на рівні: валюта - EUR, вартість - 9312.

Частиною другою стаття 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі №160/9473/19 зазначив, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним митним органом за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Верховний Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, критерій законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. У спорах про оскарження акта індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, який стосується прав та обов`язків особи, суд при вирішенні справи має надати повну та об`єктивну правову оцінку такому акту.

У постанові від 25.02.2020 у справі №260/718/19 Верховний Суд вказав, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Отже, відомості з інформаційних систем фіскальних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару. Такі є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів. Для її визначення є обов`язковим залучення відповідного спеціалізованого підрозділу або експерта. Митна вартість автомобіля позивача згенерована функціональним електронним модулем АСМО «Інспектор» не може беззаперечно вважатись його дійною митною вартістю.

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Разом з цим, матеріали даної справи свідчать про те, що відповідач визначив митну вартість автомобіля без жодних додаткових перевірок та залучення відповідного спеціалізованого підрозділу. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості автомобіля позивача порівняння його характеристик та характеристик автомобіля, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Водночас, судом встановлено, що автомобіль позивача має дефекти, що підтверджується актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA20903/2019/16352 від 03.03.2019 та висновком експертного дослідження від 05.04.2019 №1606 згідно яких автомобіль має пошкодження лакофарбового покриття, забруднення та потертості оббивки салону та сидінь.

Матеріали справи не містять доказів врахування відповідачем вказаних пошкоджень та інших характеристик автомобіля позивача при визначення його вартості за резервним методом, що свідчить про необґрунтованість проведеного відповідачем розрахунку.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII цієї угоди під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах даної справи документи та встановлені судом обставини свідчать на користь висновку, що дійсною митною вартість автомобіля позивача на може вважатись 9312 Євро. Відповідно суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 14.03.2019 №UA100210/2019/000067/2.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача переплачених податків та обов`язкових митних платежів у розмірі 22735,93 грн, суд погоджується із доводами відповідача про передчасність такої вимоги.

Так, відповідно до статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Процедури під час повернення суб`єктам господарювання та/або фізичним особам коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюють Держмитслужба та митниці Держмитслужби, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині шостій статті 244, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, частині першій статті 9 глави V Додатка A до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), частині третій статті 11 глави II Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року, визначені Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за №976/30844 (Порядок №643).

Згідно пунктів 1 та 3 розділу ІІІ Порядку №643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня їх виникнення.

У заяві зазначаються:

1) сума коштів до повернення за кожним видом митних, інших платежів та пені;

2) причини виникнення такої суми коштів;

3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

4) напрям перерахування суми коштів:

5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачено суми митних платежів.

До заяви додаються:

- документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені;

- виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці Держмитслужби, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені;

- документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Відповідно до пунктів 4-7 розділу ІІІ Порядку №643 після надходження до митниці Держмитслужби заява, подана за допомогою засобів ІТС Держмитслужби в електронній формі, автоматично після перевірки засобами антивірусного захисту інформації вноситься до Реєстру опрацювання заяв на повернення, який ведеться за допомогою засобів АСМО.

Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету та відсутність у нього податкового боргу за допомогою засобів АСМО.

Співробітник Підрозділу до Реєстру вносить дату сплати і реквізити, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код за ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства).

Якщо за результатами розгляду заяви митницею Держмитслужби встановлено наявність підстав для повернення коштів, працівник Підрозділу формує електронний висновок про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені (далі - електронний висновок) за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, який подається керівнику (заступнику керівника) митниці Держмитслужби для прийняття рішення щодо повернення відповідної суми коштів.

Сформовані електронні висновки з накладеними кваліфікованими електронними підписами та кваліфікованими електронними печатками митниці Держмитслужби у строк не пізніше 17:00 шостого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви до митниці Держмитслужби в автоматичному режимі надсилають до Казначейства для виконання.

Таким чином, повернення митних платежів, надміру сплачених позивачем у зв`язку із прийняттям відповідачем рішення від 14.03.2019 №UA100210/2019/000067/2, здійснюється за висновком митниці, який готується на підставі відповідної заяви платника.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів подання позивачем відповідної заяви. До того ж, оскільки рішення від 14.03.2019 №UA100210/2019/000067/2 позивач оскаржив у судовому порядку до вказаної заяви необхідно додати виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення від 14.03.2019 №UA100210/2019/000067/2, що об`єктивно неможливо до закінчення розгляду даної справи.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не доведено обґрунтованості оскаржуваних рішень, а надані позивачем докази та встановлені судом обставини свідчать про протилежне, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог.

Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно матеріалів позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 768,4 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Частина третя статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 14474 грн, суд зазначає наступне.

Згідно частин першої та другої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження розміру витрат адвокатським об`єднанням надані копії: договору про надання правової допомоги від 26.04.2019 №19.04.-19ЮР, акт приймання-передачі виконаних робіт від 11.05.2019 №1, квитанцію про оплату від 11.05.2019 на суму 15242,4 грн.

За змістом розрахунку акт приймання-передачі виконаних робіт від 11.05.2019 №1, адвокатом надані клієнту послуги на загальну суму 15242,4 грн, а саме:

- зустріч та усна консультація з клієнтом - 0,5 години - 730 грн;

- ознайомлення та правовий аналіз наданих замовником документів аналіз юридичної практики - 2 години - 2190 грн;

- опитування свідка (митного брокера) - 0,5 годин - 730 грн;

- складання позовної заяви - 4 годин - 5840 грн;

- судовий збір - 768,4 грн;

- вартість фотодруку - 152 шт. - 304 грн;

- оформлення позовної заяви, сплата судового збору - 1,5 години - 2190 грн;

- подача позовної заяви до суду - 1 година - 1460 грн;

- транспортні витрати - 2 поїздки - 300 грн.

Відповідач подав заперечення на клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, обґрунтоване тим, що заявлені позивачем витрати є об`єктивно завищеними та не співмірні із складністю даної справи.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, виходить із такого:

- дана справа відноситься до справ незначної складності, наявна стала судова практика у такій категорії справ;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;

- витрати на опитування свідка (митного брокера) не зумовлені об`єктивною необхідністю;

- витрати на «вартість фотодруку», «транспортні витрати» за своїм змістом не є витратами на правничу допомогу;

- витрати на «ознайомлення та правовий аналіз наданих замовником документів аналіз юридичної практики», «складання позовної заяви», «оформлення позовної заяви, сплата судового збору» та «подача позовної заяви до суду», фактично продубльовані.

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, беручи до уваги заперечення відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 8760 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, переклад документів з німецької мови на українську мову та нотаріальне посвідчення тексту перекладу, суд зазначає наступне.

Статтею 53 МК України передбачено подання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, в якості документів, що підтверджують заявлену митну вартість. Стаття 254 МК України передбачає обов`язок декларанта надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість та які складені на іноземній мові, з перекладом на українську мову.

Таким чином, витрати позивач на отримання висновку експерта, перекладу документів з німецької мови на українську мову та нотаріальне посвідчення тексту перекладу, фактично зумовлені виконанням позивачем вимог митних формальностей, а тому не можуть вважатись судовими витратами, які пов`язані із розглядом даної справи. Тому, суд не вбачає за можливе здійснювати розподіл таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-246, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 14.03.2019 №UA100210/2019/000067/2.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Київської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,4 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 8760 грн (вісім тисяч сімсот шістдесят гривень).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ).

Відповідач - Київська митниця Держмитслужби (місцезнаходження юридичної особи: 03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43337359).

Суддя О.М. Чудак