Справа № 160/525/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2021 року Справа № 160/525/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБогатинської К.В.,
представника позивача:Харченко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу №160/525/21 за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 обґрунтовані тим, що в ході проведення розслідування встановлено причини, які призвели до нестачі пально-мастильних матеріалів у Військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, неналежне виконання громадянином ОСОБА_1 обов`язків начальника складу щодо приймання та видачі, правильного зберігання, своєчасного обліку матеріальних засобів. З огляду на викладене, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів» за №239 від 10.05.2017 за порушення вимог п. п. 3.2.40, 3.2.41 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300 щодо неналежного виконання обов`язків начальника складу по прийманню та видачі, правильному зберіганні, своєчасному обліку матеріальних засобів колишнього начальника сховища ПММ старшого прапорщика ОСОБА_1 притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності на суму 10002647,07 грн. Відповідно до п.п. 9 п. 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про внесення змін в наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №239 від 10 травня 2017 року «Про результати службового розслідування за фактом розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів» за №256 від 15.05.2017, розмір завданих державі збитків було перераховано та змінено розмір грошової суми притягнення до підвищеної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 на суму 10153695,88 грн. Як наголосив позивач вищезазначені накази є чинними, а завдана відповідачем державі шкода у вигляді означених збитків у вказаному розмірі ОСОБА_1 не відшкодована, у зв`язку з чим Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з означеним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 відкрито провадження у справі №160/525/21 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.04.2021. Останнє судове засідання по справі відбулося 01.07.2021.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у цій справі, судом відмовлено у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження в адміністративній справі №160/525/21.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №160/525/21, зустрічний позов ОСОБА_1 повернуто заявнику без розгляду разом із доданими до нього документами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі №160/525/21, зустрічний позов ОСОБА_1 повернуто заявнику без розгляду разом із доданими до нього документами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у цій справі №160/525/21, у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляд справи належним чином повідомлений судом, що підтверджується наявними матеріалами справи, будь - яких клопотань, заяв до суду від відповідача не надійшло.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 перебував на військовій службі з 1998 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за №47-РС від 30.12.2015, ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
У відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за №293 від 30.12.2015 відповідачу надано строк для прийому справ та посади.
На виконання вимог Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №748 від 03.05.2000, під час приймання посади ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_1 була проведена інвентаризація пального та мастильних матеріалів (далі ПММ).
Згідно Акта прийому-передачі посади начальника сховища служби ПММ військової частини НОМЕР_1 за №18 від 30.03.2016, старший сержант ОСОБА_2 у період з 30.12.2015 по 24.02.2016 здав, а старший прапорщик ОСОБА_1 прийняв справи та посаду начальника сховища служби ПММ Військової частини НОМЕР_1 .
Одночасно з цим, позивач наголосив, що прийом-передача справ та посади начальника сховища служби ПММ проводилася в присутності ОСОБА_1 .
В Акті прийому-передачі та у відомостях до зазначеного акту наявні підписи відповідача про те, що ПММ перевірені при його участі, інших місць зберігання немає, повторному перерахунку не наполягає. Кількість ПММ, вказану у відомостях відповідач підтвердив своїм підписом, на подальше зберігання прийняв.
Згідно означеного акту під час прийому посади начальника сховища служби ПММ ОСОБА_1 , комісією з прийому-передачі посади виявлено нестачу паливно - мастильних матеріалів недоторканого запасу на складі ПММ ДВАС 3п-10В в розмірі 1023 кг та МТ-16 п в розмірі 887 кг., що відображено в акті №18 від 30.03.2016.
За цим фактом у Військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування, за результатами якого винну особу ОСОБА_2 притягнуто до матеріальної відповідальності на суму заподіяних збитків, суму нестачі було занесено до книги обліку втрат та нестач по службі ПММ. Враховуючи вищевикладене сума нестачі була погашена винною особою ОСОБА_2 , а, отже, при прийнятті посади начальника сховища ПММ ОСОБА_1 нестач пального та мастильних матеріалів, по яким не були прийняті рішення, не було.
Таким чином згідно Акту прийому передачі посади начальника сховища служби ПММ за №18 від 30.03.2016, ОСОБА_1 став матеріально-відповідальною особою за пальне і мастильні матеріали Військової частини НОМЕР_1 з 30.03.2016 та перебував на означеній посаді й станом на 28.03.2017.
13.03.2017 командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ "Про організацію та здійснення прийому-передачі посади заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу" за №122.
28.03.2017 під час прийому-передачі посади заступника командира Військової частини з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 було виявлено розбіжність між обліковими даними та фактичною наявністю пально-мастильних матеріалів у Військовій частині НОМЕР_1 , про що 28.03.2017 останнім подано відповідний рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за №160 від 30.03.2017 призначено службове розслідування за фактом розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною НОМЕР_1 по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів.
Одночасно з цим було призначено розслідування й за наказом командувача Повітряних Сил Збройних України «Про призначення службового розслідування щодо незадовільного стану справ у Військовій частині НОМЕР_1 » за №77 ад від 31.03.2017.
Так, в ході проведення службового розслідування комісією встановлено матеріальну шкоду, завдану державі та її вартісну оцінку, а саме: нестача дизельного пального складає 177260 кг., автомобільного бензину - 7434 кг.
При цьому, під час проведення розслідування встановлено причини, які призвели до нестачі ПММ у Військовій частині НОМЕР_1 , а саме: неналежне виконання громадянином ОСОБА_1 обов`язків начальника складу щодо приймання та видачі, правильного зберігання, своєчасного обліку матеріальних засобів, порушення вимог ст. ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, пунктів 4.1.1.13, 4.4.1, 4.4.2, 5.14.1, 5.14.10 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №690 від 24.12.2010, пунктів 3.1.9, 3.2.40, 3.2.41, 3.2.42 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997, пунктів 2.2.1, 2.2.2, 4.2.4 Керівництва по роботі військових складів пального Збройних Сил України, затвердженого наказом заступника Міністра оборони України по тилу - начальника тилу Збройних Сил України №112 від 12.11.98.
Як зазначає позивач, розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 встановлені правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів належним чином не виконував, кількісний та якісний облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі, не вів, прибутково-видаткові документи за минулий день щоденно до діловодства не подавав, приймання та видачу матеріальних засобів за встановленими документами не здійснював, дієвих заходів щодо попередження випадків нестач пального не вживав. Відповідність фактичної наявності пального даним обліку у визначені терміни не перевіряв, своєчасне і правильне оформлення прибутково-видаткових документів на одержане і видане пальне, а також ведення книг обліку не контролював, щоденно до служби пального частини прибутково-видаткові документи за день, що минув, не представляв, облікові дані про наявність пального та технічних засобів на складі з обліковими даними служби пального частини не звіряв.
Також розслідуванням з`ясовано, що ОСОБА_1 проводив заміри пального тільки у сховищі при Управлінні військової частини, а на складах пального, які знаходяться у підрозділах військової частини, не здійснював взагалі. До книги обліку замірів пального в резервуарах складу внесено не всі резервуари, в яких зберігалося пальне, що знаходилося на відповідальному зберігання. На час перевірки було виявлено відсутність книги обліку майна складу ПММ (Ф-26). Контрольні заміри пального, що зберігаються у резервуарах складу військової частини перед початком і після закінчення кожної операції по прийманню та видачі не проводив, результати замірів пального до книги обліку замірів у резервуарах (форма 52 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, що була чинна на момент виникнення нестачі пального та мастильних матеріалів у Військовій частині НОМЕР_1 ) заносив не у повному обсязі, чим порушив вимоги п.п. 3.2.41, 3.2.42 Положення, п.п. 2.2.2, 4.2.4.
У відповідності до пункту 9 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України «Про недоліки у зберіганні пально-мастильних матеріалів у Військовій частині НОМЕР_1 та притягнення винних до відповідальності» за №48 від 29.04.2017, за неналежне виконання обов`язків начальника складу щодо приймання та видачі, правильного зберігання, своєчасного обліку матеріальних засобів на начальника складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 позбавлено військового звання старшого прапорщика зі звільненням з військової служби у запас.
ОСОБА_1 було ознайомлено із вказаним наказом, про що міститься відповідний підпис на примірнику наказу.
Пунктом 11 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України «Про недоліки у зберіганні пально-мастильних матеріалів у Військовій частині НОМЕР_1 та притягнення винних до відповідальності» за №48 від 29.04.2017, командира Військової частини НОМЕР_1 було зобов`язано у відповідності до вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року (постанова, що була чинною на час проведення службового розслідування) прийняти рішення щодо притягнення до матеріальної відповідальності винних осіб, які своїми діями чи бездіяльністю сприяли утворенню нестачі пально-мастильних матеріалів у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно із п. 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів» за №239 від 10.05.2017, наказано за порушення п.п.3.2.41, 3.2.42 Положення про військове господарство Збройних сил України щодо неналежного виконання обов`язків начальника складу по прийманню та видачі, правильному зберіганні, своєчасному обліку матеріальних засобів начальника сховища ПММ старшого прапорщика ОСОБА_1 притягнути до підвищеної відповідальності та утримати грошові кошти на суму 10002647 грн. 07 коп.
Згідно аркушу доведення наказу №239 від 10.05.2017, позивач був ознайомлений під підпис із вищезазначеним наказом особисто.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 «Про внесення змін в наказ командира військової частини НОМЕР_1 №239 від 10 травня 2017 року «Про результати службового розслідування за фактом розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів» за №256 від 15.05.2017, зокрема, пункти 1 та 9 наказу №239 від 10.05.2017 викладено у новій редакції, а саме:
«1. Оголосити нестачу матеріальних засобів служби пального та мастильних матеріалів Військової частини НОМЕР_1 в розмірі 3449278 грн. 59 коп. (три мільйони чотириста сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень п`ятдесят дев`ять копійок)»;
«9. За порушення п. 3.2.40; п. 3.2.41 Положення про військове господарство Збройних Сил України, щодо неналежного виконання обов`язків начальника складу по прийманню та видачі, правильному зберіганні, своєчасному обліку матеріальних засобів наказано начальника сховища ПММ старшого прапорщика ОСОБА_1 притягнути до підвищеної матеріальної відповідальності та утримати грошові кошти на суму 10153695 грн. 88 коп. (десять мільйонів сто п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто п`ять гривень вісімдесят вісім копійок)».
Згідно аркушу доведення наказу №256 від 15.05.2017, ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис із означеним наказом особисто 16.05.2017.
Враховуючи вищенаведене, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за №256 від 15.05.2017, розмір завданих відповідачем державі збитків було перераховано та змінено розмір грошової суми притягнення до підвищеної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 на суму 10153695, 88 грн., яку останній у добровільному порядку станом на 13.01.2021 не відшкодував.
Вищевказані обставини стали підставою для звернення Військової частини НОМЕР_1 до суду з позовом щодо стягнення з ОСОБА_1 означених коштів (збитків) у примусовому порядку.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" №1075-XIV від 21.09.1999 (надалі Закон №1075-XIV).
Згідно зі ст. 1 Закону №1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Стаття 3 №1075-XIV передбачає, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку.
Згідно зі ст. 7 Закону №1075-XIV, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» №548-XІV від 24.03.1999 (надалі - Статут).
Згідно статті 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, Статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно приписів статей 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Відповідно до вимог статті 127 Статуту, солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна.
Постановою Верховної Ради України за №243/95-ВР від 23.06.1995 затверджено Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (далі - Положення), яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин та у преамбулі якого зазначено, що відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді. Особи, які посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягаються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.1 Положення, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. До військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову службу за контрактом, курсанти (слухачі) військово-навчальних закладів, жінки, які проходять військову службу за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу, прапорщики, мічмани і офіцери Збройних Сил України, Прикордонних військ України, військ Цивільної оборони, Управління державної охорони України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, Служби безпеки України, військ внутрішньої та конвойної охорони Міністерства внутрішніх справ України, а також призвані на збори військовозобов`язані. (Абзац 3 пункту 1 розділу І із змінами, внесеними згідно із Законом №2171-ІІІ від 21.12.2000).
Пунктом 2 Положення визначено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
У випадках, передбачених пунктом 14 Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
Відповідно до п.3 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Пункт 4 Положення встановлює, що відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.
За приписами пунктів 13, 14 Положення (у редакції, яка була чинною на момент виявлення факту втрати державного майна), військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:
- умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;
- приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;
- дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;
- недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку, виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України (п. 16 Положення).
У відповідності до п. 17 Положення, командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункт 19 Положення).
Судом встановлено, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 , будучи матеріально-відповідальною особою, допустив нестачу військового майна й тим самим заподіяв пряму дійсну матеріальну шкоду державі, що відповідачем не заперечується та підтверджується результатами проведених позивачем службових розслідувань.
При цьому, суд зауважує, що п. 9 наказу Командувача Повітряних Сил Збройний Сил України № 48 від 29.04.2017, а також накази командира Військової частини НОМЕР_1 за №239 від 10.05.2017 та за №256 від 15.05.2017 ОСОБА_1 не оскаржувалися, та, як наслідок, є чинними та такими, що підлягають виконанню.
Одночасно з цим, відповідач не надав доказів сплати майнової шкоди в сумі 10153695, 88 грн., спричинення якої підтверджується наявними у справі доказами.
При прийнятті рішення у цій справі суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05.12.2018 у справі №818/1688/16, в якій вказано, що спори щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень віднесено до розгляду в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Згідно із ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідач, в свою чергу, не надав докази відшкодування ним завданих державі збитків на суму 10153695, 88 грн.
На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За змістом частини 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертиз.
З огляду на викладене, у відповідності до положень ст. 139 КАС України, підстави присудження на користь Військової частини НОМЕР_1 судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору відсутні.
Керуючись ст. ст. 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення збитків задовольнити повністю.
Стягнути з громадянина ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 17.08.1995 Прилуцьким МВ УМВС України в Чернігівській обл.) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , МФО 820172, НОМЕР_5 ) завдані державі збитки у розмірі 10153695 (десять мільйонів сто п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто п`ять) грн. 88 коп.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 липня 2021 року.

Суддя О.В. Царікова