Справа № 420/71/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/71/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить:

визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року № 86 (з основної діяльності) від 30.11.2020 року, в частині накладення на начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани неправомірним та скасувати його;

зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни у відповідні накази, на підставі яких начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 позбавлено 10 % премії за листопад 2020 року через оголошене дисциплінарне стягнення.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби за контрактом отримала звання старшого солдата.

Як зазначає позивач, 30.11.2020 року під час вечірнього шикування о 18-00 год., командир Військової частини НОМЕР_1 перед строєм оголосив їй дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що підтверджується наказом від 30.11.2020 року №86.

Водночас, позивач вказує, що з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року № 86 від 30 листопада 2020 року, яким їй оголошено догану, вона ознайомилась лише 29 грудня 2020 року, оскільки до цього часу з текстом цього наказу її ознайомлено не було.

Позивач вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 86 від 30 листопада 2020 року, яким їй оголошено догану, не відповідає вимогам Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, із його змісту не зрозуміло підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також яке порушення військової дисципліни вона вчинила.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідно до п. 84 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, проте службове розслідування відповідачем не проводилось.

Також позивачем зазначено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 , з яким її не ознайомлено, із грошового забезпечення їй утримано 10 % премії за листопад 2020 року, у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності.

На підставі викладеного позивач стверджує, що за час несення служби вона порушень військової дисципліни не допускала, відтак наказ командира військової частини НОМЕР_1 Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року № 86 від 30.11.2020 року, в частині накладення на начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани вважає неправомірним та просить його скасувати у судовому порядку.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

03 березня 2021 року від відповідача через канцелярію суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 29-33).

Відповідно до відзиву, відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне. Так, відповідачем зазначено, що позивачу було оголошено дисциплінарне стягнення, відповідно до ст. 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України за порушення військової дисципліни. Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби встановлено, що внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни. Відповідно до вимог ст. 1 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами.

Відповідач зазначає, що згідно ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, однак це не є обов`язковою умовою.

Також відповідач вказав, що до відома позивача доводилось, в чому саме полягає порушення військової дисципліни, відповідно до ст. 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час оголошення дисциплінарного стягнення перед строєм (порушення форми одягу).

02 березня 2021 року від позивача через канцелярію суду кур`єрською доставкою надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У відповіді на відзив позивач стосовно доводів відповідача щодо порушення форми одягу зазначила, що 30.11.2020 року під час ранкового, обіднього та вечірнього шикування, як і в інші дні несення служби, порушення форменого одягу не допускала.

Позивач вважає, що відповідач у відзиві навмисно не вказав на дійсні обставини, що передували оголошеній догані. Зокрема конфлікт між позивачем та командиром військової частини НОМЕР_1 , який відбувся під час обідньої перерви (у той час коли військовослужбовці ЗСУ за контрактом мають право вибути за межі військової частини до своїх осель для прийому їжі, витрачати цей час на інші власні потреби для відпочинку). Конфлікт безпосередньо стосувався військового взуття «черевики з високими берцями». 30.11.2020 року приблизно о 14 год. 20 хвилин під час обідньої перерви (згідно розпорядку дня обідня перерва триває одну годину з 14-00 до 15-00 години), у вільний від виконання службових обов`язків час, позивач вирішила не виходити на обід, а ні за межі частини, а ні до їдальні. У вільний від службових обов`язків обідній час зняла формене взуття та наділа інше взуття літнього військового зразку, щоб могли відпочити ноги. Саме в цей час командир військової частини НОМЕР_1 зайшов у кабінет та, помітивши зняття форменого зразку взуття, став голосно кричати, що цього робити неможна, на те, що в цей час була обідня перерва він уваги не звертав, на інші об`єктивні обставини справи до уваги не взяв.

З цих підстав, як стверджує позивач, відповідач, в особі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , не розбираючись з обставинами справи, безпідставно оголосив їй догану одразу під час післяобіднього шикування.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Під час розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні письмові докази щодо фіксації порушення позивачем форми одягу, а також матеріалів службового розслідування чи службової перевірки, на підставі яких прийнято наказ № 86 (з основної діяльності) від 30.11.2020 року Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року в частині накладення на начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, що перешкоджає повному та всебічному з`ясуванню обставин справи та розгляду справи по суті, тому судом вирішено питання щодо переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та проведення підготовчого засідання з викликом сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 260 КАС України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Ухвалою суду від 17 березня 2021 року розгляд адміністративної справи № 420/71/21 призначений за правилами загального позовного провадження та розпочатий спочатку зі стадії відкриття провадження у справі.

Також ухвалою від 17 березня 2021 року суд витребував від Військової частини НОМЕР_1 належним чином оформлені письмові доказів щодо фіксації порушення позивачем форми одягу (акт, рапорт, доповідна записка), що стали підставою накладення на неї дисциплінарного стягнення, а також матеріали службового розслідування чи службової перевірки, на підставі яких прийнято наказ № 86 (з основної діяльності) від 30.11.2020 року Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року в частині накладення на начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 надати до Одеського окружного адміністративного суду витребувані докази з дотриманням порядку оформлення цих доказів, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Відповідач копію ухвали суду від 17 березня 2021 року отримав 14 квітня 2021 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 46).

Однак, у встановлений судом строк, та станом на 15 липня 2021 року, відповідач ухвалу суду про витребування доказів від 17 березня 2021 року не виконав, жодних документів не надав; з клопотаннями/заявами щодо продовження строку на виконання ухвали про витребування до суду не звертався.

Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено шістдесятидений строк проведення підготовчого провадження у справі №420/71/21 на тридцять днів.

02 червня 2021 року позивачем через канцелярію суду подано заяву з додатковими письмовими доказами (а.с. 67-70).

Ухвалою суду від 15 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення суду.

Ухвалою суду від 17 червня 2021 року, закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 420/71/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 липня 2021 року 11 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 05 липня 2021 року, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

Від позивача 30 червня 2021 року через канцелярію суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про розгляду справи без її участі, обґрунтоване неможливістю прибути до суду у зв`язку з проходженням служби на території Донецької області.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач причини неявки свого представника не повідомляв.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлені наступні обставини та факти.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України; під час проходження служби отримала звання старшого солдата.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується безтерміновим посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 04 березня 2019 року Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 (а.с. 10).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30 листопада 2020 року №86 «Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року», накладено стягнення у вигляді догани, зокрема на старшого солдата ОСОБА_1 (а.с. 6).

На час накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани позивач перебувала на посаді начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01 грудня 2020 року №148 «Про встановлення розмірів щомісячної премії за листопад 2020 року військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 », начальнику апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку старшому солдату ОСОБА_1 призначено премію у розмірі 105 %

Проте, пунктом 5 цього наказу визначено, що за оголошену догану, згідно наказу від 30 листопада 2020 року №86, старшого солдата ОСОБА_1 позбавити премії на 10% (а.с. 23-25).

Не погоджуючись із накладенням дисциплінарного стягнення за наказом від 30 листопада 2020 року №86, а також позбавленням премії на 10 % за листопад 2020 року через оголошене дисциплінарне стягнення, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, що передумовою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали такі обставини.

Як зазначає позивач, 30 листопада 2020 року під час вечірнього шикування о 18-00 год., командир Військової частини НОМЕР_1 перед строєм оголосив їй дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач копію наказу від 30 листопада 2020 року №86 отримала на підставі рапорту від 24 грудня 2020 року (а.с. 70).

До цього часу, як стверджує позивач, її з текстом цього наказу ознайомлено не було.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 3 визначено, що військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з п. «б» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, догана.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень передбачає:

Стаття 83: на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Стаття 84: прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 85: Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Стаття 86: Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Стаття 87: Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Відповідно до ст. 97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Згідно з п. 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду з даним позовом стало накладення на неї - начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 листопада 2020 року №86 з основної діяльності «Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року».

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що порушення військової дисципліни позивачем виявилось у порушенні форми одягу.

Відповідач зазначив, що службове розслідування не проводились, оскільки відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України проведення службового розслідування не є обов`язковою умовою накладення дисциплінарного стягнення.

Суд погоджується із доводами відповідача стосовного того, що проведення службового розслідування не є обов`язковою умовою накладення дисциплінарного стягнення, оскільки статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, а не обов`язково проводиться службове розслідування.

Водночас, вирішуючи цей спір судом встановлено, що на підтвердження порушення позивачем форми одягу відповідач не надав жодних доказів.

У відповіді на відзив позивач стосовно доводів відповідача щодо порушення форми одягу зазначила, що 30.11.2020 року під час ранкового, обіднього та вечірнього шикування, як і в інші дні несення служби, порушення форменого одягу не допускала.

Позивач у відповіді на відзив надала пояснення, згідно яких повідомила, що під час обідньої перерви 30.11.2020 року між нею та командиром військової частини НОМЕР_1 відбувся конфлікт, а саме 30.11.2020 року приблизно о 14 год. 20 хвилин під час обідньої перерви (згідно розпорядку дня обідня перерва триває одну годину з 14-00 до 15-00 години), у вільний від виконання службових обов`язків час, позивач вирішила не виходити на обід, а ні за межі частини, а ні до їдальні. У вільний від службових обов`язків обідній час вона зняла формене взуття та наділа інше взуття літнього військового зразку, щоб могли відпочити ноги. Саме в цей час командир військової частини НОМЕР_1 зайшов у кабінет та, помітивши зняття форменого зразку взуття, став голосно кричати, що цього робити не можна, незважаючи на те, що була обідня перерва.

Стаття 7 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначає, що для військовослужбовців установлюються військова форма одягу та знаки розрізнення.

Військовозобов`язані під час проходження зборів забезпечуються військовою формою одягу. Резервісти забезпечуються військовою формою одягу згідно із встановленими нормами. Для зазначених осіб встановлюються передбачені для військовослужбовців знаки розрізнення.

Військова форма одягу - комплект одноманітних за конструкцією та регламентованих за зовнішнім виглядом предметів одягу, взуття та окремих видів спорядження, встановлений для військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань.

Знаки розрізнення військовослужбовців - знаки (погони, нарукавні та нагрудні знаки, знаки на спину; знаки на головних уборах, зокрема кокарди, емблеми, орнаменти; гаптування; канти і лампаси; ґудзики з символікою) на форменому одязі, призначені для позначення військових звань, посад, приналежності до держави, військового формування, виду Збройних Сил України, роду військ, служб, військових частин (підрозділів).

Зразки військової форми одягу та загальні вимоги до знаків розрізнення військовослужбовців розробляються та затверджуються Міністерством оборони України.

Зразки спеціального одягу, взуття та спорядження військовослужбовців, засоби індивідуального захисту та інші предмети речового майна військовослужбовців розробляються відповідними центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та затверджуються Міністерством оборони України.

Правила носіння військової форми одягу та зразки знаків розрізнення розробляються та затверджуються відповідними центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Носіння військової форми одягу із знаками розрізнення військовослужбовців особами, які не мають на це права, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Наказом Міністерства оборони України від 20.11.2017 № 606 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 30 червня 2020 року № 238) затверджені Правила носіння військової форми одягу та знаків розрізнення військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та ліцеїстами військових ліцеїв (далі Правила №606).

Зокрема, пунктом 17 Правил №606 передбачено, що військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, дозволяється носити цивільний одяг у позаслужбовий час, а за окремою вказівкою - у службовий час.

Згідно пункту 2 розділу II Правил №606 «Форма одягу військовослужбовців-жінок (крім ВМС ЗСУ)», Таблиця 2 «Повсякденна форма одягу», передбачає:

Літня: Берет (пілотка в армійській авіації СВ ЗСУ та авіації ПС ЗСУ), кітель (куртка) і спідниця кольору, визначеного для відповідного виду, роду військ (сил) ЗСУ, сорочка визначеного кольору, краватка- стрічка кольору основної тканини, взуття встановленого зразка чорного кольору;

Демісезонна: Берет (пілотка в армійській авіації СВ ЗСУ та авіації ПС ЗСУ), плащ демісезонний (куртка демісезонна), кітель (куртка) і спідниця (штани навипуск) кольору, визначеного для відповідного виду, роду військ (сил) ЗСУ, сорочка визначеного кольору, краватка-стрічка кольору основної тканини, взуття встановленого зразка чорного кольору, рукавички чорного кольору;

Зимова: Шапка зимова (шапка зимова повсякденна), куртка зимова (пальто зимове), кітель (куртка) і штани навипуск кольору, визначеного для відповідного виду, роду військ (сил) ЗСУ, сорочка визначеного кольору, краватка-стрічка кольору основної тканини, взуття встановленого зразка чорного кольору, рукавички чорного кольору та кашне кольору, визначеного для відповідного виду, роду військ ЗСУ.

З аналізу вищенаведених норм слідує обов`язок військовослужбовців дотримуватись під час несення служби носіння військової форми одягу.

Однак, відповідач доказів того, що позивач під час несення служби порушила обов`язок з носіння військової форми одягу до суду не надав.

Як передбачено ч. 4, ч. 5, ч. 6 ст. 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 79 КАС України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

У відповідності з ч. 6, ч. 7 ст. 80 КАС України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду (ч. 9 ст. 80 КАС України).

У зв`язку із невиконанням відповідачем ухвали суду про витребування доказів від 17 березня 2021 року, судом розглянуто справу за наявними у ній доказами, серед яких відсутні докази порушення позивачем під час несення служби обов`язку носіння військової форми одягу.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази щодо фіксації порушення позивачем під час несення військової служби форми одягу (акт, рапорт, доповідна записка, тощо), що могло б бути підставою накладення на неї дисциплінарного стягнення, суд виходить із того, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30 листопада 2020 року №86 з основної діяльності «Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року» в частині накладення на начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, не може вважатись обґрунтованим.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року від 30 листопада 2020 року №86, в частині накладення на начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, як протиправного.

Відповідно до п. 23 ст. 4 КАС України, похідна позовна вимога - це вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Позовні вимоги щодо зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни у відповідні накази, на підставі яких начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 позбавлено 10% премії за листопад 2020 року через оголошене дисциплінарне стягнення, є похідними від вимоги щодо правомірності наказу від 30 листопада 2020 року №86, отже також підлягають задоволенню.

При цьому, з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 премії за листопад 2020 року у розмірі, визначеному підпунктом 32 пункту 5 наказу від 01 грудня 2020 року №148 «Про встановлення розмірів щомісячної премії за листопад 2020 року військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 », яким начальнику апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку старшому солдату ОСОБА_1 визначено премію у розмірі 105 %.

Саме такий спосіб захисту порушеного права суд вважає ефективним.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та необхідність їх задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, розподіл судових витрат на його користь не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 194, 205, 243-246, 250, 255, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30 листопада 2020 року №86 «Про стан військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 за листопад 2020 року» (з основної діяльності) в частині накладення на начальника апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «догани».

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу від 01 грудня 2020 року №148 «Про встановлення розмірів щомісячної премії за листопад 2020 року військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 » шляхом виключення із вказаного наказу пункту 5, яким старшого солдата ОСОБА_1 позбавлено премії на 10 % за листопад 2020 року, у зв`язку із оголошенням «догани» наказом від 30 листопада 2020 року №86.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 премії за листопад 2020 року у розмірі, визначеному підпунктом 32 пункту 1 наказу від 01 грудня 2020 року №148 «Про встановлення розмірів щомісячної премії за листопад 2020 року військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 », яким начальнику апаратної взводу зв`язку польового вузла зв`язку старшому солдату ОСОБА_1 визначено премію у розмірі 105 %.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ).

Суддя О.В. Глуханчук