Справа № 320/4389/20
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року № 320/4389/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянув у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 20.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відмова пенсійного органу у призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку є протиправною, оскільки згідно записів у її трудовій книжці, вона має достатній стаж 31 рік, а не 26 років 10 місяців, про які вказує у своєму рішенні відповідач, а тому має право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що при прийняті оскаржуваного рішення відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив в якій останній зазначив, що позиція відповідача у відзиві є необґрунтованою та такою, що повністю суперечить поданим позивачем до ГУ ПФУ України у Київській області та наявним у справі первинним документам, які є належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що з 17.02.2004 р. позивачка працює в Державному закладі «дитячий спеціалізований санаторій «Барвінок» Міністерство охорони здоров я України» на посаді сестра медичної палати, що підтверджується довідками від 09.08.2019 р. № 48, № 49 з місця роботи.

Робота на посаді сестри медичної палати дає право на пенсію за віком по пільгових умовах, передбачених Списком № 2 Постанови КМУ від 24.06.2016 р. № 461.

Згідно ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 10.07.2003 р. робота в інфекційних закладах зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Позивач маючи право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, звернулась до відповідача з заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах. При поданні заяви на призначення пенсії на пільгових умовах позивачкою було подано довідку про підтвердження наявного трудового стажу, трудову книжку, диплом та довідку № 50 та всі документи, що підтвердження проведення атестації робочих місць (висновки № 41 від 10.05.2006 р. та № 155 від 16.11.2011 р., наказ № 123 від 08.12.2016 р., перелік посад із шкідливими умовами праці, наказ № 23 від 18.04.2011 р., наказ № 43 від 25.04.2006 р.).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з відмовних пенсійних матеріалів (особової справи) ОСОБА_1 та розписки-повідомлення № 2106 від 21.08.2019 року, позивачем до територіального органу Пенсійного фонду України були подані наступні документи: заява № 2106 про призначення пенсії за віком встановленої форми; паспорт серії НОМЕР_1 громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру (РНОКПП НОМЕР_2 ); диплом про освіту серії НОМЕР_3 ; завірені 16.08.2019 року інспектором з кадрів Державного закладу Дитячий спеціалізований санаторій «Барвінок» сторінки 1-4 трудової книжки серії НОМЕР_4 (сторінка 5 завірена 23.08.2019 року); довідка Державного закладу Дитячий спеціалізований санаторій «Барвінок» від 09.08.2019року № 48 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; Додатково позивачем були надані: довідка Державного закладу Дитячий спеціалізований санаторій «Барвінок» від 09.08.2019року № 49 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за списком № 2 відповідно до Постанови КМУ від 24.06.2016 року № 461; довідка Державного закладу Дитячий спеціалізований санаторій «Барвінок» від 09.08.2019 року № 50 щодо зарахування стажу роботи ОСОБА_1 починаючи з 17.02.2004 року у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з роботою в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я.

За змістом п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, що діяла на момент звернення з заявою про призначення пенсії № 2106 від 21.08.2019 року (зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII та № 911 -VIII):

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше ЗО років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, у зв`язку з тим, що позивачу на момент звернення з заявою про призначення пенсії виповнилось повні 44 роки і підтвердження наявності інших пільг для зменшення пенсійного віку надано не було.

Відповідач у відповідності до вимог законодавства прийняв рішення № 66 від 19.11.2019 року, в резолютивній частині якого зазначив:

Право на пенсію за віком ОСОБА_1 набуде за умови досягнення відповідного віку.

Таким чином, прийняте відповідачем рішення про відмову в призначенні основної (державної) пенсії за віком за недосягнення позивачем граничного пенсійного віку, передбаченого «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чиненню на момент звернення, відповідає вимогам діючого законодавства, а доводи позивача про порушення її прав відповідачем є безпідставними.

Щодо посилання позивача на норми матеріального права щодо можливості призначення їй пенсії на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в діючій редакції за Рішенням Конституційного Суду України, суд зазначає наступне.

Відповідно до резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015року № 213-УШ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року М 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015року № 213- VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років б місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.».

Як вбачається, позивач за наявності відповідного стажу роботи за списком № 2 не досягла 50-річного віку, передбаченого вказаною нормою статті 13 на день звернення до суду, а також після внесення змін до законодавчих актів повторно до відповідача не зверталась.

Натомість, у якості матеріально-правового обґрунтування наявності підстав для отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку посилається на Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 по справі № 1-13/2018(1844/16, 3011/16).

Зазначеним Рішенням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 по справі № 1-13/2018(1844/16, 3011/16) вирішено: Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, ст.ст. 54, 55 містяться в розділі «ПЕНСІЯ ЗА ВИСЛУГУ РОКІВ. ЗАГАЛЬНІ УМОВИ» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 51 зазначеного Закону України № 1788-ХІІ Пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Отже, з імперативних норм законодавства вбачається, що пенсії за вислугу років призначаються громадянам виключно за умови втрати ними працездатності або придатності, що має посвідчуватись фактом звільнення їх з роботи або відповідними медичними висновками про втрату працездатності або професійної придатності.

Водночас, відповідно до норми п. е) ст. 55 Закону України № 1788-ХІІ у відновленій Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 в редакції станом на 09.12.2012 року право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Як вбачається з позовної заяви позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії без розірвання трудових відносин та надання відповідних довідок про втрату працездатності, відповідну заяву про призначення їй пенсії за вислугою років на підставі ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не надавала.

Таким чином, суд вважає, що зазначені норми матеріального права не дають підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по досягненню нею 44-річного віку за умови наявності у неї спеціального стажу без її звільнення з роботи або надання у встановленому порядку висновків про втрату працездатності, оскільки за отриманням пенсії за вислугою років Позивач не зверталась, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог із застосуванням зазначених імперативних норм матеріального права.

Позивач наводить правову позицію Великої Палати Верховного Суду України у справі № 520/15025/16-а, яка в Постанові від 19.02.2020 року, в якій на думку Позивача визначено, що відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України № 1788-ХІІ на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років б місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах та те, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Також Позивач посилається на викладену в зазначеному судовому рішенні позицію Великої Палати Верховного Суду відносно того, що у разі, якщо з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, працівники мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Разом з тим, у справі, що розглядається, відповідачем не заперечувалось, що позивач починаючи з 17.02.2004 року працювала в Державному закладі Дитячий спеціалізований санаторій «Барвінок» і з зазначеної дати їй має зараховуватись стаж роботи у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з роботою в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, оскільки вона була зайнята повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461.

Таким чином, посилання на відсутність належного підтвердження атестації робочих місць не була підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та мало інформаційний характер (містилось в описовій частині рішення), що свідчить про безпідставність позовних вимог та їх матеріально-правового обґрунтування в цій частині.

Отже, суд дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення №66 від 19.11.2019 відповідає нормам чинного законодавства та прийняте у спосіб визначений Законами України.

Суд зауважує, що в ході розгляду справи позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, в той час, як відповідач довів правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень надав суду достатньо належних і достовірних доказі на підтвердження правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що задоволенню не підлягає. Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.