Справа № 120/2031/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 липня 2021 р. Справа №120/2031/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що з 08 червня 2019 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте, при призначенні пенсії їй не зараховано до страхового стажу період роботи з 01 грудня 1993 року по 27 січня 2003 року, протягом якого вона працювала в Державному міжрайонному пересувному будівельно-монтажному підприємстві №4 асоціації "Вінницясільбуд" (далі - ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд").

З метою зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу позивач звернулася з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Проте, рішенням №9 від 25 січня 2021 року відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 16 грудня 1995 року по 27 січня 2003 року у ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд", оскільки запис про звільнення скріплений печаткою даного підприємства, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства, а також даний період не підтверджується даними, що містяться в відомостях системи персоніфікованого обліку. При цьому, період роботи з 02 грудня 1993 року по 15 грудня 1995 року було зараховано до страхового стажу позивача.

Позивач вважає таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, адже, на його думку, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період її роботи у ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд", тому й звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою від 17 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

30 березня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовних вимог, вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Зокрема, відзив аргументований тим, що відповідно до пункту 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж з 01 січня 2004 року обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку, тобто по 31 грудня 2003 року включно - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Тобто, страховий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, зараховується по трудовій книжці, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, передбачено, що у разі звільнення працівників всі записи, зокрема про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві засвідчуються підписом керівника підприємства спеціально уповноваженою на те особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 1996 року №118, якою затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, визначено, що всі підприємства та організації повинні мати ідентифікаційний код. Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до трудової книжки позивача в період роботи з 01 грудня 1993 року по 27 січня 2003 року вона працювала в ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд", проте даний період неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки запис про звільнення скріплений печаткою даного підприємства, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства. При цьому, період роботи з 02 грудня 1993 року по 15 грудня 1995 року позивачу зараховано до страхового стажу відповідно до довідки про заробітну плату №01-14-145 від 27 червня 2019 року, виданої архівним відділом Жмеринської міської ради. Відтак, на думку відповідача, відсутні правові підстави для визнання протиправним рішення щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 15 грудня 1995 року по 27 січня 2003 року.

09 квітня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив. Проте, судом вказана відповідь не береться до уваги, зважаючи на те, що частиною 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 08 червня 2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

16 січня 2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01 грудня 1993 року по 27 січня 2003 року у ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд", долучивши до заяви архівну довідку архівного відділу виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області вих. №01-14-169 від 19 липня 2019 року.

Проте, рішенням №9 від 25 січня 2021 року відповідач відмовив у перерахунку пенсії, адже відповідно до записів у трудовій книжці заявниці неможливо зарахувати їй до страхового стажу період роботи з 02 грудня 1993 року по 27 січня 2003 року у ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд", оскільки запис про звільнення скріплений печаткою даного підприємства, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства, а також даний період не підтверджується даними, що містяться в відомостях системи персоніфікованого обліку. При цьому, період роботи з 02 грудня 1993 року по 15 грудня 1995 року зараховано заявниці до страхового стажу на підставі довідки про заробітну плату вих. №01-14-145 від 27 червня 2019 року, що видана архівним відділом Жмеринської міської ради. Відтак, позивачці відмовлено у проведенні перерахунку пенсії із зарахуванням періоду роботи з 01 січня 1996 року по 27 січня 2003 року на підставі довідки архівного відділу виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області вих. №01-14-169 від 19 липня 2019 року.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд враховує наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон від 09 липня 2003 року №1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону від 09 липня 2003 року №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком з 08 червня 2019 року.

Водночас, рішенням пенсійного органу №9 від 25 січня 2021 року відмовлено у перерахунку пенсії позивачці, адже відповідно до записів у трудовій книжці неможливо зарахувати заявниці до страхового стажу період роботи з 02 грудня 1993 року по 27 січня 2003 року у ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд", оскільки запис про звільнення скріплений печаткою даного підприємства, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства, а також даний період не підтверджується даними, що містяться в відомостях системи персоніфікованого обліку. При цьому, період роботи з 02 грудня 1993 року по 15 грудня 1995 року зараховано заявниці до страхового стажу на підставі довідки про заробітну плату вих. №01-14-145 від 27 червня 2019 року, що видана архівним відділом Жмеринської міської ради. Відтак, позивачці відмовлено у проведенні перерахунку пенсії із зарахуванням періоду роботи з 01 січня 1996 року по 27 січня 2003 року на підставі довідки архівного відділу виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області вих. №01-14-169 від 19 липня 2019 року.

Варто звернути увагу на суперечливий зміст рішення пенсійного органу, яким позивачці відмовлено у перерахунку пенсії, адже, з однієї сторони, відповідач стверджує про відсутність підстав для зарахування позивачці до страхового стажу періоду її роботи з 02 грудня 1993 року по 27 січня 2003 року, проте вже у іншому абзаці вказує на те, що заявниці все ж зараховано до страхового стажу період її роботи з 02 грудня 1993 року по 15 грудня 1995 року. Також у рішенні йдеться про те, що ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01 січня 1996 року по 27 січня 2003 року.

Таким чином, з огляду на те, що позивачці все ж зараховано до страхового стажу період її роботи з 02 грудня 1993 року по 15 грудня 1995 року, тому спірним до зарахування є період роботи позивачки з 16 грудня 1995 року по 27 січня 2003 року.

На переконання суду, відсутність на відтиску печатки ідентифікаційного коду ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд" не може вважатися обґрунтованою підставою для незарахування періоду роботи з 16 грудня 1995 року по 27 січня 2003 року до страхового стажу позивача з огляду на наступне.

Особливості ведення трудових книжок визначені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (надалі - Інструкція №58).

Підпунктом 1.1 Інструкції №58 передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58).

За наведеного нормативного регулювання слід дійти висновку, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкції №58, адже записи в трудовій книжці № НОМЕР_1 та №29 містять дату прийому на роботу, дату звільнення з роботи, номери наказів із зазначенням їх дати, посаду, на якій працювала позивач, а також відбиток печатки підприємства при прийнятті на роботу та звільненні з роботи.

Натомість, відсутність на відтиску печатки ідентифікаційного коду підприємства не є тим недоліком трудової книжки чи записів у ній, за наявності якого страховий стаж позивача не може вважатися підтвердженим.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2018 року у справі №275/615/17.

Крім того, суд зазначає, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

При цьому, суд зазначає, що трудова книжка працівника не є видом звітного та/або облікового документа суб`єкта господарювання - юридичної особи, тому пункт 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №118, відповідно до якого ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах, не може бути застосований у даному випадку.

Водночас, слід врахувати те, що у разі виникнення сумнівів у органу пенсійного фонду щодо правильності заповнення трудової книжки, достовірності даних зазначених у ній або правильності поставленої печатки підприємства, відповідач відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Проте, відповідачем не надано жодних документів, підтверджуючих вчинення будь-яких дій для витребування документів чи проведення перевірки достовірності таких документів.

Необґрунтованими також слід визнати як підставу для незарахування до страхового стажу спірного періоду роботи через відсутність даних про сплату страхових внесків з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частини 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Отже, оскільки Закон №1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року, яким і передбачено запровадження системи персоніфікованого обліку, а позивачеві не зараховано до страхового стажу період роботи з 16 грудня 1995 року по 27 січня 2003 року, тому безпідставно стверджувати на необхідності підтвердження сплати страхових внесків за цей період в системі персоніфікованого обліку.

Більше того, частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV чітко визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак, трудова книжка є тим документом, що підтверджує стаж роботи, і лише за її відсутності або відсутності у ній відповідних записів трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, про які йдеться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За таких обставин страховий стаж ОСОБА_1 до 01 січня 2004 року встановлюється відповідно до записів у трудовій книжці.

Таким чином, аргументи, наведені відповідачем у рішенні №9 від 25 січня 2021 року, спростовуються.

Відтак, оскільки судом встановлено, що відповідачем протиправно відомлвено у перерахунку пенсії позивачки із зарахуванням до страхового стажу періоду її роботи з 16 грудня 1995 року по 27 січня 2003 року у ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд", тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №9 від 25 січня 2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з метою ефективного та належного способу захисту порушених прав позивачки слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачки, зарахувавши їй до страхового стажу період роботи з 16 грудня 1995 року по 27 січня 2003 року у ДМПБМП №4 асоціації "Вінницясільбуд".

Визначаючись з приводу дати, з якої слід здійснити такий перерахунок, то суд враховує приписи частини 4 статті 45 Закону №1058-IV, згідно із якими перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Відтак, оскільки заява про перерахунок пенсії подана позивачкою 16 січня 2021 року, тому такий слід здійснити з першого числа місяця наступного після подання такої заяви, тобто з 01 лютого 2021 року.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатила судовий збір в розмірі 908 гривень, що підтверджується квитанцією від 10 березня 2021 року.

Відтак, на користь позивачки слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 908 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №9 від 25 січня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01 лютого 2021 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу період її роботи з 16 грудня 1995 року по 27 січня 2003 року в Державному міжрайонному пересувному будівельно-монтажному підприємстві №4 асоціації "Вінницясільбуд".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Повний текст рішення складено 12.07.2021

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович