Справа № 400/2825/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 р. № 400/2825/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Фермерського господарства "Феронія-Агро" голова ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 08.04.2021 № 232582,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Феронія - Агро» (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №232582 від 08.04.2021 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08 квітня 2021 року є безпідставною та незаконною, оскільки відповідачем при вирішенні питання про накладення штрафу неповно з`ясовано обставини справи.

Ухвалою від 29.04.2021 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого зазначив, що під час перевірки позивача було встановлено порушення позивачем, передбаченого абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

На підставі ч. 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу у письмовому провадженні. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

03.03.2021 проведено перевірку транспортного засобу DAF, держаний номер НОМЕР_1 , причіп, д/н НОМЕР_2 та встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм на одиночну вісь понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

За результатами перевірки було складено акт №258561 від 03.03.2021 в якому зафіксовано порушення позивачем, передбаченого абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм на одиночну вісь понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Постановою №232582 від 08.04.2021, до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 34000 гривень.

Позивач вважає вищезазначену постанову протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Суд надаючи оцінку спірним правовідносинам враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За приписами частини 3 статті 6 Закону №2344-III, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону №2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл,

який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великвагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Відповідно до п.16 цієї Постанови, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30.

Згідно з п. 3 цих Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Законодавець в п.п.2 п.2 Порядку ГВК поставив у залежність процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно- вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу від затвердженої методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Про те, що від затвердження цієї методики залежить достовірність результатів вагового контроля свідчить «Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів вантажних транспортних засобів у русі М 218-9:2006» від 30.05.2018, яка була розроблена Харківським національним автомобільно- дорожнім університетом для Укравтодору, в той час коли питання габаритно-вагового контролю відносилося до його компетенції, в якій визначено, що Методика не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі.

Однак на сьогоднішній день аналогічна методика про яку йдеться у п.2 Порядку ГВК та згідно якої повинен проводитись процес визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (Укрметртестандартом) так і не затверджена, що позбавляє працівників Укртрансбезпеки повноважень на визначення плати за проїзд великовагового транспортного засобу (в зв`язку із перевантаженням на вісь) з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.05.2017 по справі №814/2796/16.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок

здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. (далі - Порядок №879).

Відповідно до пп. 4 п. 2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Водночас, відповідно до п.22.5 ПДР рух транспортних засобів у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється взагалі.

Отже, законодавство не передбачає можливості отримати дозвіл на рух транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні, оскільки на перевезення подільних вантажів дозвіл не видається.

Відповідачем встановлено за результатами зважування навантаження транспотру позивача на другу вісь транспортного засобу нібито склало 16,650 тонн, а всі інші - 3-тю і 4-ту склало по 7,900 і 7,200 тонн відповідно. Таким чином, навантаження на другу вісь більш як у двічі перевищувало навантаження на всі інші осі з вантажем.

Судом встановлено, що пшениця була заповнена до верху причепа сипучий вантаж за законами фізики на горизонтальній поверхні розподіляється більш менш рівномірною вагою по всіх осях, тому при заповненому доверху причепі збільшення ваги на другу вісь більш як у двічі, ніж на сусідні та інші осі є неможливим.

Суд зазначає під час перевірки позивач здійснював перевезення подільного сипучого вантажу - пшениці, яка є рухома під час маршруту транспортного засобу, її маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень.У відповідності до результатів зважування в місці проведення габаритно-вагового контролю, загальна маса транспортного засобу не перевищувала дозволених 40,0 тон. Відповідач не визначив у порядку, що встановлений законом, в даному випадку Порядком ГВК,той факт, що транспортний засіб є великоваговим, а значить підстав для складення Акту про перевищення вагових параметрів у нього не було.

На жодному промисловому об`єкті по території України відсутні аналогічні ваги, що визначають навантаження на кожну вісь транспортного засобу під час його навантаження. Визначається лише загальна маса транспортного засобу на автомобільних вагах у вигляді платформи, на яку поміщається увесь транспортний засіб. Тобто перевізник позбавлений фізичної можливості провести зважування кожної вісі транспортного засобу в місті завантаження, водій він може контролювати навантаження лише загальної маси транспортного засобу.

Більше того, навіть якщо б теоретично завантаження відбулося з розподіленням на вісі. Як позивач зможе зафіксувати сипучий або рідкий вантаж в кузові транспортного засобу.Через декілька кілометрів руху вантаж в кузові транспортного засобу змінить розподіл навантаження на вісі, і в пункті габаритно-вагового контролю будуть інші показники.

Таким чином, у позивача Фермерського господарства «Феронія - Агро» в даному випадку відсутня будь-яка вина в порушенні законодавства про автомобільний транспорт, оскільки він під час керування процесом навантаження транспортного засобу вжив усіх залежних від нього заходів, щоб такого порушення не відбулося. Водночас, решті посилань позивача суд не надає оцінку, оскільки попередні висновки є достатніми підставами для визнання протиправними та скасування оскаржуваної позивачем постанови.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 08.04.2021 за №232582 про накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача прийнято необґрунтовано, без врахування всіх обставин у справі, а тому така постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фермерського господарства "Феронія-Агро" (вул. Центральна, 95, с. Павлівка, Снігурівський район, Миколаївська область, 57313 ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №232582 від 08.04.2021 року, винесену Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв, 54056 ) на користь Фермерського господарства "Феронія-Агро" (вул. Центральна, 95, с. Павлівка, Снігурівський район, Миколаївська область, 57313 ) судові витрати в розмірі 2270,00 грн, згідно квитанції від 23.04.2021 року

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник