Справа № 620/6422/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6422/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Бородавкіна С.В., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О. Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області) в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення їй відсоткового значення розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 90% на 50% суддівської винагороди;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/4265/20 від 18.08.2020, починаючи з 19.02.2020 у розмірі 90% від суддівської винагороди.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційних скарг, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та ГУ ПФУ в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2017 року по справі №750/1280/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2017 та постановою Верховного Суду від 30.08.2019, зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати ОСОБА_1 , з 15.12.2016 року щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці розміром 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (а.с.14-33).

У зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020, позивачка звернулася до суду з позовом про перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно довідки Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 №7-09/8.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 року по справі №620/2465/20, яке набрало законної сили 17.09.2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно довідки Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 року №7-09/8, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (а.с.35-40).

Листом №2500-0402-8/36550 від 25.09.2020 року ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивачці про добровільне виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 року по справі №620/2465/20 та зазначило, що розмір її щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 19.02.2020 року, складає 92 488,00 грн., тобто 50% від суддівської винагороди, згідно довідки Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 року №7-09/8 (а.с.46-47).

Не погоджуючись із вказаним розрахунком відповідача, 05.10.2020 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою, у якій просила здійснити їй перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням суду у справі №620/2465/20 від 18.08.2020 у розмірі 90% від суддівської винагороди, що складає 166 478,40 грн. (а.с.48-50).

Листом від 12.11.2020 року №4301-4476/В-02/8-2500/20 ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовило ОСОБА_1 у задоволенні вказаної заяви та зазначило, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проведено з урахуванням вимог законодавства, чинного на дату проведення перерахунку по рішенню суду (а.с.51-52).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не в повному обсязі, позивачка звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 19.02.2020 в законодавстві України відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII, у зв`язку з чим, на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, проте зазначає, що вказане судове рішення підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

У свою чергу, відповідно до статті 142 Закону №1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Закону №1402-VIII було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, вказаний пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, починаючи з 19.02.2020 року в законодавстві України відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

Враховуючи наведене, на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Задовольняючи частково позовні вимоги, судом першої інстанції зазначив, що стаж роботи ОСОБА_1 становить 26 років 08 місяців 17 днів, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зважаючи на наведене та беручи до уваги вимоги статті 142 Закону №1402-VIII, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивачки права, починаючи з 19.02.2020 року, на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Дослідивши матеріали справи, доводи викладені сторонами в апеляційної скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді по Закону №2453-VI, а розмір суддівської винагороди - по Закону №1402-VIII, оскільки такий перерахунок ставить суддів, які вийшли або вийдуть у відставку по Закону №1402-VIII у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI, так як Закон №2453-VI передбачав, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за 20 років, а Закон №1402-VIII - 50 відсотків за 20 років суддівського стажу.

У свою чергу, частина 3 статті 142 Закону №1402-VIII не визнавалась Конституційним судом України не конституційною.

Зокрема, згідно висновку Конституційного Суду України, викладеного у пункті 16 Рішення від 18.02.2020 №2-р/2020, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Так, до апеляційної скарги ГУ ПФУ в Чернігівській області додано копію довідки Апеляційного суду Чернігівської області № 14 від 14.12.2016 року про розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, з якої вбачається, що стаж ОСОБА_1 становить 26 років 08 місяців 17 днів, з яких:

- половина строку навчання в Українській юридичній академії імені Ф.Дзержинського (1 рік 11 місяців);

- помічник прокурора, старший помічник прокурора м. Чернігова Прокуратури Чернігівської області (9 років 09 місяців 15 днів);

- суддя Деснянського районного суду міста Чернігова (9 років 05 місяців 06 днів);

- суддя Апеляційного суду Чернігівської області (5 років 06 місяців 26 днів).

Тобто, відповідно до наданої довідки, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 15 років та 2 дня (9 років 05 місяців 06 днів + 5 років 06 місяців 26 днів) .

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що правовими положеннями ч. 3 статті 142 Закону №1402-VIII передбачено збільшення на два відсотки грошового утримання судді, окрім обов`язкових 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, тільки за умови роботи на посаді судді понад 20 років.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, адже стаж роботи останньої на посаді судді становить 15 років та 2 дня, а загальний стаж в даному випадку не дає права на збільшення розміру відсоткового значення суддівської винагороди.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що пенсійним органом правомірно обраховано розмір та здійснено виплати позивачці довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020 року, згідно довідки Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 року №7-09/8, який складає 92 488,00 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що під час подання даного позову, право ОСОБА_1 порушено не було, оскільки пенсійним органом правомірно проведено перерахунок та виплату довічного грошового утримання останньої в розмірі 50% суддівської винагороди судді, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Усі інші посилання позивачки на судові рішення не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, адже вони не мають прецедентного значення під час розгляду даної справи.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача задовольнити в повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити повністю.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

судді: Л.О. Костюк

О.М. Кузьмишина

Повний текст виготовлено 14.07.2021 року