Справа № 440/437/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 р.Справа № 440/437/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 29.03.21 року по справі № 440/437/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправною та скасування картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Слобожанської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807090/2020/80056 від 22.12.2020.

Позовні вимоги товариство мотивує протиправністю картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807090/2020/80056 від 22.12.2020, оскільки імпортована олива базова ізопарафінова Татнефть VHVІ-4 не підпадає під дію встановлених законодавством заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України. Відтак, олива базова ізопарафінова Татнефть VHVІ-4 (TANECO base 4) не належить до підакцизних товарів та обов`язку зі сплати акцизного податку не виникає, єдиним митним платежем, який зобов`язаний сплатити позивач при митному оформленні даного товару є податок на додану вартість за ставкою 20%. Повідомлень щодо невизнання заявленої митної вартості товарів від митного органу товариству не надходило. Отже, відповідач безпідставно, в порушення профільних нормативно-правових актів, відмовив товариству в митному оформленні (випуску) товару за тимчасовою митною декларацією. Крім того, єдиним документом, в якому визначалась необхідність взяття проб (зразків) товарів є повідомлення від митниці декларанту, однак жодного вмотивованого письмового повідомлення позивачу не надавалося. Фактично не здійснивши митне оформлення заявленого 21.12.2020 товару, відповідач, приймаючи незаконне рішення про відмову у митному оформленні (випуску) товару, порушив принцип незалежного урядування, покладаючи власну помилку на декларанта.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807090/2020/80056 від 22 грудня 2020 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм матеріального права, які допустив суд при винесенні оскаржуваного рішення, на думку апелянта, полягають у неправильному тлумаченні закону, а саме ст.ст. 52, 53, 54, 55, 64 Митного кодексу України; незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, а саме: ч.2 ст. 58 Митного кодексу України (щодо наявності обставин, які виключали можливість застосування першого методу визначення митної вартості).

Порушення норм матеріального права, які допустив суд при винесенні оскаржуваного рішення, на думку апелянта, полягають у порушенні судом принципу всебічного розгляду справи та ненаданні оцінки доводам та доказам, наданим відповідачем (ст.ст. 90, 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" здійснює господарську діяльність на ринку оптової та роздрібної торгівлі нафтопродуктами.

Між ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" (покупець) та ТОВ "Татнєфть-АЗС-Центр" (постачальник) укладено контракт №2016-363/01ВЭД від 13.07.2016, з доповненнями до контракту, за якими постачальник зобов`язався постачати покупцю оливи (олива базова ізопарафінова) Татнефть VHVІ-4 (TANECO base 4), у кількості та на умовах, що визначаються додатками до контракту.

В рамках цього контракту позивач протягом 4 років поспіль на постійній основі імпортує в Україну оливу базову ізопарафінову Татнефть VHVІ-4, якість якої кожного разу підтверджується відповідними паспортами та численними лабораторними дослідженнями.

Відповідно до пункту 1 додатку №73 від 03.12.2020 до контракту постачальник зобов`язався відвантажити в грудні 2020 року, а покупець прийняти та оплатити до 180 (сто вісімдесят) +/- 10% метричних тон оливи базової ізопарафінової Татнефть VHVІ-4 (TANECO base 4), ТУ 38.401-58-415-2014.

В результаті здійснення вказаної поставки ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" через свого брокера з метою митного оформлення товару подало до митного органу наступні документи: рахунок/інвойс №5760 від 10.12.2020; рахунок/інвойс №5760/1 від 10.12.2020; попередній рахунок №2016-363/01ВЭД/00261 від 16.12.2020; накладну УМВС №30063999 від 11.12.2020; накладну УМВС № 30064031 від 11.12.2020; контракт №2016-363/01ВЭД від 13.07.2016; додаток №73 від 03.12.2020 до контракту №2016-363/01ВЭД від 13.07.2016; доповнення №11 від 24.12.2018 до контракту №2016-363/01ВЭД від 13.07.2016; доповнення №17 від 23.11.2020 до контракту №2016-363/01ВЭД від 13.07.2016; паспорт якості №5196Н від 07.12.2020; паспорт якості №5216Н від 08.12.2020; паспорт якості №5230Н від 09.12.2020; митну декларацію країни відправлення №10006060/081220/0116100 від 08.12.2020.

При цьому, після подання товариством 21.12.2020 о 09:05:13 митної декларації №UA807090/2020/001653 від митного органу надійшло повідомлення від 21.12.2020 о 12:50:33 про необхідність проведення повного митного огляду - з розкриттям до 100 відсотків пакувальних місць та поглибленим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації. Зазначено, що присутність декларанта/представника власника вантажу обов`язкова.

Також 21.12.2020 о 12:52:17 надійшло повідомлення від митного органу щодо спрацювання АСАУР та необхідності проведення процедури відбору проб, зразків товару у присутності представника власника вантажу або декларанта.

Відбір проб відбувся 21.12.2020 з 14:55 до 15:45, про що зазначено в акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу.

Після відбору проб, для випуску товару позивачем подано до митного органу тимчасову митну декларацію №UA807090/2020/001666 від 22.12.2020.

Однак, митним органом 22.12.2020 прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807090/2020/80056, у якій вказано про неможливість митного оформлення товарів у зв`язку з невиконанням вимог частини 3 статті 260 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807090/2020/80056 від 22.12.2020, позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Митний Кодекс України (далі - МКУ) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

За приписами статті 256 МКУ відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 (далі Порядок №631).

Пунктом 7.1 Порядку №631 визначено, що у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову (пункт 7.2 Порядку №631).

В оскаржуваній картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807090/2020/80056 від 22.12.2020 зазначено роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: провести декларування товарів із використанням вимог, викладених в частині 3 статті 260 МКУ, в частині здійснення нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією із застосуванням найбільшої ставки митних платежів з тих, під яку може підпадати товар. Однак чіткої вказівки за якою саме ставкою, на думку митного органу, необхідно здійснити нарахування митних платежів, картка відмови не містить.

Відповідно до частини 2 статті 260 МКУ оформлення митним органом тимчасової митної декларації є випуском товарів у заявлений митний режим. Якщо під час митного оформлення товарів митним органом бралися проби (зразки) цих товарів для проведення їх дослідження (аналізу, експертизи), випуск таких товарів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізу, експертиз), якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, може бути здійснений митним органом за тимчасовою митною декларацією у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 29 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450, якщо в рамках процедур митного контролю та оформлення товарів, ввезених на митну територію України, за поданою митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа посадовою особою митного органу відбиралися проби (зразки) товарів, за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи декларування таких товарів може бути здійснено з використанням тимчасової митної декларації. Випуск таких товарів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізу, експертиз) здійснюється митним органом за таких умов: товари не підпадають під дію встановлених законодавством заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України відповідно до частини двадцять першої статті 356 Митного кодексу України; усі митні платежі, що можуть підлягати сплаті під час поміщення товарів у митний режим, сплачені за найбільшими ставками з тих, під які може підпадати товар, відповідно до частини третьої статті 260 Митного кодексу України, без урахування податкових пільг у разі, коли результати досліджень можуть вплинути на застосування таких пільг; якщо митним органом не визнано заявленої митної вартості товарів згідно із частиною третьою статті 54 Митного кодексу України, митному органу надається відповідно до розділу X Митного кодексу України забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою виходячи з найбільшої величини вартості таких товарів, час імпорту яких в Україну збігається з часом імпорту задекларованих товарів або є максимально наближеним до нього, що визначається митним органом на підставі наявних відомостей відповідно до статті 308 Митного кодексу України.

У спірному випадку ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" при поданні тимчасової митної декларації №UA807090/2020/001666 від 22.12.2020 у повному обсязі нарахувало та сплатило усі митні платежі, під які може підпадати товар з комерційною назвою "олива базова Татнефть VHVІ-4" за найбільшими ставками (код УКТЗЕД - , інші мастильні матеріали та інші дистиляти).

Так, відповідно до пункту 27 частини 1 статті 4 МКУ митні платежі: а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Із перелічених митних платежів, при поданні тимчасової митної декларації №UA807090/2020/001666 від 22.12.2020 декларантом ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" нараховано та сплачено податок на додану вартість за ставкою 20% із операції ввезення на митну територію України товарів (продукції), що у повній мірі відповідало вимогам розділу V Податкового кодексу України (код платежу згідно класифікатора митних платежів "028", відомості у графі 47 тимчасової митної декларації).

Законом України "Про митний тариф України" №647-ІХ від 04.06.2020 (набрання чинності 02.07.2020) визначено ставку мита 0% при ввезенні на митну територію України товару з кодом УКТЗЕД - (інші мастильні матеріали та інші дистиляти).

Відповідно при поданні тимчасової митної декларації №UA807090/2020/001666 декларантом не нараховувалося і не сплачувалося ввізне або інші види мита, які визначені у главі 49 МКУ, що також повністю відповідало вимогам Закону України "Про митний тариф України" №647-ІХ від 04.06.2020.

Згідно з підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України (у редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємці" №786-ІХ від 14.07.2020, який набув чинності 08.08.2020 та діяв на момент подання тимчасової митної декларації №UA807090/2020/001666 від 22.12.2020) акцизний податок за ставкою 213,50 євро за 1000 літрів справлявся з товарів з кодами УКТ ЗЕД, які наводяться у цій статті та, які є рідким паливом на основі газойлів (дизпаливо), менш як 85 об.% яких, включаючи витрати, переганяється при температурі 3500С (за методом ІSO 3405, еквівалентним методу АSTM D 86), крім палива пічного побутового, базових олив та інших мастильних матеріалів, та інших дистилятів, які під час фракційної розгонки за методом ІSO 3405 (або аналогічним методом АSTM D 86) при температурі 3500С та атмосферному тиску переганяються не більше 35 об.%.

Згідно паспортів якості на товар №5196Н від 07.12.2020, №5216Н від 08.12.2020, №5230Н від 09.12.2020, виданих виробником АО "Танеко", РФ, Республіка Татарстан, імпортована олива базова ізопарафінова Татнефть VHVІ-4 (TANECO base 4) призначена для виготовлення товарних олив, таких як універсальні все сезонні моторні оливи, оливи для промислового обладнання, енергетичні оливи тощо, тобто, вказаний товар не може застосовуватися (використовуватися) у якості палива (том 1 а.с. 35-37).

До тимчасової митної декларації №UA807090/2020/001666 від 22.12.2020 декларантом подавалися паспорти якості на товар, у яких зафіксовано фракційний склад нафтопродукту при його розгонці за методом ASTM D 86 при температурі 350°С та атмосферному тиску , а саме: 3,0 об.% (паспорт якості №5196Н від 07.12.2020); 2,8 об.% (паспорт якості №5216Н від 08.12.2020); 2,9 об.% (паспорт якості №5230Н від 09.12.2020).

З перелічених паспортів якості можливо чітко встановити, що товар з комерційною назвою "олива базова ізопарафінова Татнефть VHVІ-4" під час фракційної розгонки за методом ІSO 3405 (або аналогічним методом АSTM D 86) при температурі 3500С та атмосферному тиску переганяється не більше 35 об.%, а тому ця олива не є підакцизним товаром згідно підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України та не обкладається акцизним податком за ставкою 213,50 євро за 1000 літрів.

Отже, у спірному випадку фракційний склад товару під комерційною назвою "олива базова Татнефть VHVІ-4 (TANECO base 4)" підтверджується відомостями з паспортів якості на цей товар (том 1 а.с. 35-37).

Відтак, олива базова ізопарафінова Татнефть VHVІ-4 (TANECO base 4) відповідно підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України (у редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців" №786-ІХ від 14.07.2020) станом на 22.12.2020 не належала до підакцизних товарів і обов`язку зі сплати акцизного податку у ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" при її ввезенні на митну територію України не виникло.

Вказана позиція повністю узгоджується з роз`ясненнями, наданими Державною митною службою України в листі від 03.06.2020 №16-4/16-02-02/7/1302, у якому вказано про те, що товари з кодами УКТЗЕД, зокрема, , не є підакцизними та не оподатковуються акцизним податком у разі, якщо цими товарами є: базові оливи та аналогічні нафтопродукти, які під час фракційної розгонки за методом ISO 3405 за температури 350° C зазвичай переганяються у кількості до 35 об. %; товари, проби яких вже досліджувалися в митних експертних установах та були отримані висновки, згідно з якими ці товари не оподатковуються акцизним податком (том 1 а.с. 141-144).

Колегія суддів зауважує, що долученими ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" до матеріалів справи відповідними митними/тимчасовими митними деклараціями, висновками СЛЕД Держмитслужби, а також відомостями з паспортів якості товарів підтверджується ввезення позивачем на митну територію України упродовж 2020-2021 років товару з комерційною назвою "олива базова Татнефть VHVІ-4 (TANECO base 4)", код УКТЗЕД (поставка згідно контракту №2016-363/01ВЭД від 13.07.2016), декларування якого у заявлений митний режим здійснювалося зі сплатою лише одного митного платежу податку на додану вартість за ставкою 20% (код платежу 028 у графі 44 митних декларацій).

При цьому, 22.01.2020 та 04.09.2020 Спеціальною лабораторією з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (СЛЕД Держмитслужби) зроблені висновки за результатами досліджень проб товару з комерційною назвою "олива базова Татнефть VHVІ-4 (TANECO base 4)", код УКТЗЕД - (поставка згідно контракту №2016-363/01ВЭД від 13.07.2016), за якими лабораторними дослідженнями не підтверджено належність товару до підакцизних (том 1 а.с. 184-186, 196-198).

Під час вказаного митного оформлення митний орган безпосередньо керувався нормою підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України і не вимагав від декларанта додаткових документів та не проводив зайвих митних формальностей.

Так, при розмитненні ідентичного товару у січні 2020 року декларантом аналогічно подано до митного органу тимчасову митну декларацію у зв`язку із відібранням проб товару і проведенням лабораторних досліджень.

Незважаючи на відсутність результатів (висновків) лабораторних досліджень митний орган прийняв тимчасову митну декларацію №UA807090/2020/000035 від 14.01.2020, а у подальшому, після отримання митним органом висновку СЛЕД Держмитслужби №-0021 від 22.01.2020 декларантом 23.01.2020 до митного органу було подано додаткову до тимчасової митну декларацію із відомостями, що не відрізнялися від задекларованих у тимчасовій митній декларації (том 1 а.с. 179-186).

У спірному ж випадку у обох повідомленнях, надісланих митним органом представнику митного декларанта, не відображена інформація, що відібрання проб (зразків) товару здійснюватиметься з метою встановлення належності чи не неналежності товару до категорії підакцизних.

Разом з тим, у оскаржуваному рішенні про відмову в прийнятті тимчасової митної декларації, оформленому карткою відмови №UA807090/2020/80056 від 22.12.2020 підставою для прийняття цього рішення є невиконання декларантом вимог частини 3 статті 260 МКУ. Як умову для прийняття тимчасової митної декларації вказано необхідність сплати декларантом усіх митних платежів за найвищими ставками відповідно до частини 3 статті 260 МКУ.

В частині 3 статті 260 МКУ зазначено, що для випуску товарів відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 3-1 цього Кодексу, заходи тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, чинні на дату прийняття митним органом тимчасової митної декларації для оформлення. Якщо декларант не володіє точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, для нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією застосовується найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар.

Однак, у даному випадку позивач володів точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, адже імпортував аналогічний товар протягом тривалого часу, а тому, за відсутності чітких вимог від митного органу про сплату конкретних видів платежів, нарахував та сплатив за найвищими ставками усі митні платежі з тих, під яку міг підпадати товар згідно чинного законодавства України на момент подання тимчасової митної декларації.

Таким чином, єдиним митним платежем, який позивач зобов`язаний був сплатити, та як наслідок сплатив, при поданні тимчасової митної декларації №UA807090/2020/001666 від 22.12.2020 є податок на додану вартість за ставкою 20%.

За змістом відзиву на позов митниці, за результатами опрацювання автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР) у відповідності до глави 52 МКУ митним органом сформовано додаткові форми митного контролю щодо поданих декларантом: митної декларації №UA807090/2020/001653 та тимчасової митної декларації №UA807090/2020/001666.

Підставою для здійснення додаткових митних формальностей, на переконання відповідача, слугували результати АСАУР, якою зафіксовано наявність ризику заявлення декларантом неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТЗЕД з метою ухилення від сплати митних платежів в повному обсязі (Закон від 16.01.2020 № 466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві") 5711.

Згідно скріншоту з АСМО (автоматизованої системи митного оформлення "Інспектор"), який наданий відповідачем як додаток до відзиву (том 1 а.с. 138-140), вбачається, що підставою для здійснення додаткових митних формальностей за митною декларацією №UA807090/2020/001653 та тимчасовою митною декларацією №UA807090/2020/001666 став лист Державної митної служби України від 03.06.2020 №16-4/16-02-02/7/1302.

Проте, суд вважає, що діючи виключно із застосуванням роз`яснень Державної митної служби України згідно листа від 03.06.2020 №16-4/16-02-02/7/1302 митниця не проаналізувала норми податкового законодавства, чинні на момент подання митних декларацій 21.12.2020 та 22.12.2020, та, як наслідок, не врахувала те, що опис товару з кодом УКТЗЕД згідно Закону України "Про митний тариф України" не відповідає опису товару, наведеному в підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України (у редакції Закону №466-ІХ), адже визначення "рідкі палива на основі газойлів (дизпаливо)" було повністю відсутнім у Законі України "Про митний тариф України", та до підакцизного товару законодавцем помилково віднесено базові оливи та інші товари, які використовуються як пальне, хоча розмитнювалися за кодами, перелік яких наведений у статті 215 ПКУ.

Таким чином, після набрання чинності Законом №466-ІХ 23.05.2020 виявлено практичну неможливість його застосування як митними органами, так і суб`єктами господарювання (декларантами), а тому Державною митною службою України надані роз`яснення щодо порядку застосування Закону №466-ІХ, зокрема, наведені ознаки за якими митні органи повинні відрізняти підакцизні товари з кодами УКТЗЕД, наведеними у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України від непідакцизних товарів з такими ж кодами.

Законодавчі неузгодженості, які вирішувалися застосуванням роз`яснень листа Державної митної служби України від 03.06.2020 №16-4/16-02-02/7/1302 щодо олив базових, фракційний склад яких є менш ніж 35 об.% повністю вирішені шляхом внесення відповідних змін до підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців" №786-ІХ від 14.07.2020, що набрав чинності 08.08.2020.

За викладених обставин, у спірному випадку мало місце поверхневе вивчення митним органом усіх документів, наданих позивачем до митного оформлення (зокрема, паспортів якості на товар, визначення технічних характеристик товару згідно товарно-супровідних документів) та прийняття оскаржуваного рішення із застосування результатів АСАУР без попереднього вивчення вимог чинного податкового законодавства та, у зв`язку з цим, протиправного застосування норм Податкового кодексу України у редакції, яка не була чинною на момент подання позивачем митних декларацій 21.12.2020 та 22.12.2020.

Водночас, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що заявлена товариством позовна вимога про скасування картки відмови не є належним та правильним способом захисту прав останнього, оскільки скасування оскаржуваної картки відмови не поновить митне оформлення за митною декларацією, в прийнятті якої було відмовлено, оскільки вона є актом індивідуальної дії, який вичерпує свою силу одноразовим використанням, так як стосується лише декларації, в прийнятті якої було відмовлено.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16.10.2018 у справі №9901/415/18 вказала на те, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Відтак, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807090/2020/80056 від 22.12.2020 дійсно є індивідуальним актом, що не позбавляє ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" можливості оскаржувати дане рішення митного органу.

Даний факт підтверджується й останнім абзацом картки відмови, в якому вказано, що рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до статті 25 МКУ може бути оскаржене у митному органі вищого рівня, або в суді.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що 31.12.2020 митним органом завершене митне оформлення товару, а тому, навіть якщо право позивача було порушене не прийняттям тимчасової митної декларації, то в подальшому, право останнього на випуск товару у вільний обіг було відновлено митним органом 31.12.2020 шляхом прийняття митної декларації №UA807090/2020/001653. З огляду на факт прийняття відповідачем митної декларації №UA807090/2020/001653 останній наполягає на тому, що скасування рішення митного органу про відмову у прийнятті тимчасової митної декларації №UA807090/2020/001666, оформлене карткою відмови №UA807090/2020/80056 від 22.12.2020, не поновить порушеного права позивача, адже дія цього рішення є повністю вичерпаною фактом його виконання.

Вказані доводи апелянта колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно з частиною 5 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Отже, основним законом України передбачена можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі N 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача, а отже у цьому випадку суд повинен розглянути справу по суті. Це питання повинно вирішуватися, насамперед, судом першої інстанції, який має широку дискрецію.

Таким чином, у спірному випадку позивач наділений правом захисту як свого порушеного права так і порушеного законного інтересу, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.05.2020 у справі №640/11643/19, від 15.06.2020 у справі №818/1801/17, від 20.02.2019 у справі №522/3665/17.

Крім того, про порушення спірною карткою відмови законних інтересів ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" свідчать: понесені товариством додаткові витрати на оплату послуг зі зберігання вантажу на станції Харків - Сортувальний та користування залізничними вагонами (том 1 а.с. 212-216); понесені позивачем за умовами контракту додаткові витрати на оплату простою цистерн (том 1 а.с. 265); неналежним чином та з порушенням встановлених строків виконані зобов`язання ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" з поставки товару - "оливи базова Татнефть VHVІ-4 (TANECO base 4)" на користь інших суб`єктів господарювання (його контрагентам-покупцям) (том 2 а.с. 1-8).

Всі вказані вище обставини негативно впливають на ділову репутацію позивача, наслідком чого є втрата довіри існуючих контрагентів та позицій на ринку у сфері торгівлі нафтопродуктами.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при прийнятті картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 22.12.2020 №UA807090/2020/80056 діяв не у спосіб та не у відповідності до чинного законодавства України, чим порушив право позивача на випуск товару у вільний обіг згідно тимчасової декларації, при прийнятті оскаржуваної картки відмови керувався не чинним законодавством України, а тому спірна картка відмови є такою, що прийнята протиправно та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року по справі № 440/437/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року по справі № 440/437/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 15.07.2021 року