Справа № 357/4229/21
Суддя: Цуранов А. Ю.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/4229/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цуранов А. Ю. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до: 1) Інспектора управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції 1 батальйону 1 роти Рахмілевича Максима Юрійовича; 2) Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 1) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 132-1 КУпАП; 2) провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 908 грн.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування позову зазначив, що ніякого перевищення нормативно-вагових параметрів не було, оскільки Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантаження на осі транспортного засобу в русі, а отже неможливо встановити факт порушення вагових параметрів. Вказано про невірний розрахунок перевищення параметрів навантаження від нормативу та відсутність свідоцтва про повірку вимірювального і зважувального обладнання. Фактичні обставини справи не знайшли свого відображення у належній юридичній кваліфікації правопорушення, оскільки в вину позивача ставиться вчинення правопорушення, пов`язаного з перевищенням габаритних та великовагових параметрів транспортного засобу, однак, відповідно до примітки ст. 132-1 КУпАП, дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів.

20.04.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

07.05.2021 року ухвалою судді прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

08.06.2021 року від представника відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що твердження позивача є необґрунтованими, оскільки 25 200 кг - це маса навантаження на строєнну вісь (Ось 3+ Ось 4+ Ось 5), при цьому осьові навантаження у кілограмах складали: Ось 1 - 6 950, Ось 2 - 10 850, Ось 3 - 8 450, Ось 4 - 8 500, Ось 5 - 8 250, загальна маса - 43 000 кг. Факт перенавантаження на одиночну строєну вісь підтверджується квитанцією № 140250 від 24.03.2021, актом № 035269 від 24.03.2021 року, довідкою № 040462 від 24.03.2021 та відеофайлом спілкування позивача з поліцейським № . Зазначено, що санкція застосована не за перевищення габаритних та/або вагових параметрів, а за порушення правил проїзду великогабартних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Вказано, що Методика, на яку посилається позивач, не є нормативно-правовим актом, оскільки не пройшла реєстрацію в Мін`юсті, а доводи про те, що вантаж, який перевозився є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху є безпідставними, оскільки автомобіль на вагу заїжджає повільно, а тому не може призвести до зміщення вантажу. Крім того, перевізник не повинен навантажувати автомобіль більше його технічних можливостей.

До відзиву представник відповідачів надав оптичний диск, що містить відеофайл спілкування позивача з поліцейським № .

Відповідно до ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані представником відповідача відеозаписи, судом встановлено наступне.

24.03.2021 року інспекторами Управління Укртрансбезпеки в Херсонській області зупинений транспортний засіб марки MAN TGA 18.480, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz S01 (номерний знак НОМЕР_2 ) та проведено зважування даного транспортного засобу.

За результатами проведення зважування складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 24.03.2021 року № 035269, відповідно до якого, було встановлено, що навантаження на строєну вісь становить 25,20 т. при нормативно допустимому - 24 т. При цьому загальна фактична маса перевищена не була, та становила 43 т., при нормативно допустимій - 44 т.

Про вказані вище дані результатів габаритно-вагового контролю свідчить квитанція зважування № 140250 від 24.03.2021 року, яка наявна в матеріалах справи, при цьому осьові навантаження у кілограмах складали: Ось 1 - 6 950, Ось 2 - 10 850, Ось 3 - 8 450, Ось 4 - 8 500, Ось 5 - 8 250.

Таким чином, контролюючими особами Укртрансбезпеки складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю № 040462 від 24.03.2021 року. А також складено розрахунок плати за проїзд в розмірі 56 євро.

Надалі, 24.03.2021 року постановою серії ЕАН № 3964654, складеною інспектором УПП в Херсонській області лейтенантом поліції Рахмілевич М.Ю., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 24.03.2021 о 12:27:20 на адміністративній дорозі М14 203км водій, керуючи транспортним засобом з перенавантаженням на строєну вісь, а саме 25 200 кг при дозволеному 24 000 кг згідно квитанції гвк 140250 без дозволу від НПУ, чим порушив п. 22.5 ПДР України камера 5045 - Порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вулицями, або залізничними переїздами.

Власником вказаного транспортного засобу та напівпричепу є ТОВ «Альфатрансбуд», що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 та СХВ 425085.

Згідно з товарно-транспортною накладної № 20321043 від 24.03.2021 року Автомобільний перевізник ТОВ «Стріт Компані» за участю водія ОСОБА_1 на замовлення ТОВ «Адм Юкрейн», вантажоодержувач ТОВ «Укрелеваторпром», експедитор ДП «Юран», автомобілем МАН НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 здійснював перевезення вантажу - пшениці 4 класу врожаю 2020 року масою брутто 42 500 кг, тара 14 720 кг, нетто 27 780 кг.

Згідно з квитанцією ТОВ «Укрелеваторпром» № КА6129СО до ТТН 20321043 від 24.03.2021 року, брутто 42 620 кг, тара 14 860 кг, нетто 27 760 кг.

Відповідно до свідоцтва Державного підприємства «Херсонський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 2079/М від 29.10.2020 року, чинного до 29.10.2021 року, ваги автомобільні тензометричні поосьового зважування САВПВ-20 Зав. № 0001 відповідають вимогам ДСТУ ЕN 45501:2007 та паспорту ваг Мах = 20 000 кг, Міn = 500 кг, е = 50 кг, d = 20 кг, придатні за ІІІІ (звичайним) класом.

Судом також досліджено наданий відповідачем відеозапис розгляду адміністративної справи. З відеозапису спілкування позивача з поліцейським вбачається, що водій з правами та документами ознайомлений, жодних запитань, пояснень чи заперечень від позивача не надходило.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Правовідносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно статті 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентована Порядком № 879, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року, пунктом 2 якого встановлено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно приписів пункту 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2%.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 (далі - Правила) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 Правил, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

У відповідності до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 тонн (для контейнеровозів - понад 44 тонн, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 тонн), навантаження на одиночну вісь - 11 тонн (для автобусів, тролейбусів - 11,5 тонн), здвоєні осі - 16 тонн, строєні - 22 тонн (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 тонн, здвоєні осі - 18 тонн, строєні - 24 тонн) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 тонн, здвоєні осі - понад 16 тонн, строєні осі - понад 22 тонн або фактичною масою понад 40 тонн (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 тонн, здвоєні осі - понад 18 тонн, строєні осі - понад 24 тонн або фактичною масою понад 44 тонн, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 тонн) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 тонн або фактичною масою понад 24 тонн автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

При цьому згідно пункту 5 Правил, рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

Згідно пункту 21 Порядку № 879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2% подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Наведеними правовими нормами визначено повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

При цьому участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, навантаження на вісі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає відповідальність.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Порядком № 1567 встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (пункт 21); справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 25).

Як встановлено судом, посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт від 24.03.2021 року № 035269 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку від 24.03.2021 року № 040462 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, якими зафіксовано осьове навантаження на строєну вісь транспортного засобу - 25,2 тони при нормативно допустимому - 24 тони.

Зі змісту акта від 24.03.2021 року № 035269, постанови серії ЕАН № 3964654 від 24.03.2021 року та відеозапису спілкування позивача з поліцейським вбачається, що водій з правами та документами ознайомлений, пояснень чи заперечень від позивача не надходило.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що результати зважування автомобіля на засобі вимірювальної техніки № 2079/М не можна вважати достовірними з підстав того, що максимально допустима вага зважувального обладнання дорівнює 20 000 кг, оскільки, як вбачається з квитанції № 140250 від 24.03.2021 року, зважування транспортного засобу 6129 проводилось по осям, показники яких не перевищують встановленого максимуму, а в подальшому шляхом математичного розрахунку сумувались по строєним осям.

Згідно підпункту 6 пункту 2 Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

При цьому пункт 12 Порядку № 879 передбачає, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 13 Порядку № 879 визначено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Як убачається з матеріалів справи, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснювався за допомогою приладу, повіреного у встановленому законодавством порядку, що підтверджується копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданого ДП «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Копія квитанції № 140250 від 24.03.2021 року містить адресу, дату, номер транспортного засобу, що зважувався, тож відсутні підстави для визнання вказаного доказу недопустимим. Крім того, при розгляді справи, позивач не зазначив жодних сумнівів, щодо вказаного вагового комплексу, тому аргументи в цій частині судом відхиляються.

Крім того, позивач зазначає, що санкцію до нього застосовано за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, яка не підлягає застосуванню, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» № 54-IX від 11.09.2019 року статті 132-1 КУпАП доповнена приміткою, згідно з якою дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів.

З аналізу матеріалів справи та законодавства вбачається, що адміністративне стягнення до водія застосоване не за перевищення вагових норм, а за відсутність дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, що передбачено пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30.

Суд не погоджується з доводами позивача з приводу того, що здійснення габаритно-вагового контролю здійснювалось не відповідно до Методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно - дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», оскільки відсутність методичних рекомендацій для зважування сипучих вантажів, затверджених Мінекономрозвитку, сама по собі не може бути підставою для незастосування до перевізника відповідальності, у зв`язку із порушенням ним законодавства про автомобільний транспорт, за умови підтвердження, у даному випадку вказаною вище квитанцією про результати здійснення габаритно-вагового контролю, факту перевищення транспортним засобом вагових параметрів.

Також, суд зазначає, що Методика на яку посилається позивач не є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, оскільки вона не пройшла реєстрацію в Міністерстві юстиції України, а відтак не є джерелом права відповідно до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання позивача на те, що вантаж, який перевозився (пшениця) є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху (як свідчення помилковості результатів зважування), суд розцінює як безпідставні, враховуючи ту обставину, що автомобіль на вагу заїжджає повільно, а тому не може призвести до зміщення вантажу. Разом з цим, вказані доводи не спростовують наведених вище висновків в частині дотримання самої процедури перевірки (зважування) автомобіля.

Крім того, здійснюючи перевезення сипучого вантажу, перевізниками повинно враховуватись, що під час руху по дорозі можливе пересипання вантажу та зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження.

Переміщення вантажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Згідно наказу Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року (далі Правила № 363), на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.

Відповідно до п.п. 8.14-8.15 Глави 8 зазначених Правил, навантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно з п. 12.1 Глави 12 Правил № 363, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог ПДР України.

Пунктом 12.5 Глави 12 Правил № 363, для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню (п. 8.20 Глави 8 Правил № 363).

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова про накладення стягнення серії ЕАН № 3964654 від 24.03.2021 року винесена інспектором поліції у відповідності до вимог чинного законодавства і є правомірною, а відтак підстави для її скасування відсутні, тому у задоволені позову слід відмовити.

У зв`язку з цим, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом десяти днів з дня його складення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

СуддяА. Ю. Цуранов