Справа № 420/11219/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 липня 2021 року

Київ

справа №420/11219/20

адміністративне провадження №К/9901/25041/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів -Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2021 року у справі №420/11219/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за участі третіх осіб - Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за участі третіх осіб - Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо обмеження виплат суддівської винагороди в період з 18 квітня до 28 серпня 2020 року;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області виплатити судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму суддівської винагороди за період з 18 квітня до 28 серпня 2020 року відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо обмеження виплат суддівської винагороди в період з 18 квітня до 28 серпня 2020 року.

- зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області виплатити судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму суддівської винагороди за період з 18 квітня до 28 серпня 2020 року відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:

- стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року в сумі: 137 229,33 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Державна судова адміністрація України звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 6 липня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2021 року у справі №420/11219/20 скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що матеріали касаційної скарги не містять документу про сплату судового збору. Натомість, скаржник просив відстрочити його сплату, у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань за відповідним кодом економічної класифікації видатків для сплати судового збору.

Частиною першою статті 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може звільнити повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк та перелік суб`єктів, до яких такі умови застосовуються, визначені статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

Так, суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вищезазначені умови, за наявності яких можливо було б відстрочити чи звільнити повністю або частково від сплати судового збору у скаржника відсутні.

Крім того, суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку з цим обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення або звільнення від сплати судового збору.

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя. У справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia", заява № 26746/05, п.108-112) Європейський суд з прав людини нагадує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб ("Ashingdane v. the United Kingdom", Заява № 8225/78, п. 57).

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про неможливість задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону передбачено, що ставка судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив: 2 102 грн.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, позов у цій справі заявлено у 2020 році фізичною особою майнова вимога якої була задоволена судом у розмірі: 137 229,33 грн.

Відтак, скаржнику необхідно сплатити судовий збір за одну позовну вимогу майнового характеру у сумі: 2744,59 грн (137 229,33 *1% *200%).

Реквізити для сплати судового збору:

УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;

код отримувача ;

банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007;

код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)".

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому відповідно до частини другої статті 332 КАС України суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків, а саме надання документу про сплату судового збору.

Керуючись статтями 169, 248, 328, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Державної судової адміністрації України про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2021 року у справі №420/11219/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за участі третіх осіб - Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Надати особі, яка подала касаційну скаргу, строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали (в частині подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження) в установлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду