Справа № 520/10957/18
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії

15 липня 2021 р. Справа № 520/10957/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г. розглянувши заяву позивача в порядку ст. 383 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військово-лікарської комісії Північного регіону, що зазначені у його вих. від 05.05.2018 № 329 щодо повернення заяви від 24.04.2018 у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення без її розгляду Немишлянському районному військовому комісаріату м. Харкова.

Зобов`язано 12 регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України (вул. Культури, буд. 5, м. Харків, 61058, код 24983125) вчинити дії, передбачені п. 3.13 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) від 24.04.2018, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

11 червня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій заявник просить суд за результатом розгляду заяви постановити окрему ухвалу в порядку ст. 249 КАСУ щодо вчинення службовими особами 12 РВЛК ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бездіяльності, рішень і дій, що мають ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Також заявник просить суд розглядати заяву у судовому засіданні за його участі.

Заява розглядається у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229, ст.383 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Розглянувши заяву, додані до неї документи, суд зазначає таке.

Суд зазначає, що судовим рішенням у цій справі визнано протиправними дії відповідача Військово-лікарської комісії Північного регіону щодо повернення заяви позивача від 24.04.2018 року у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення).

Відповідача 12 регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України (правонаступника Військово-лікарської комісії Північного регіону) зобов`язано вчинити дії, передбачені п. 3.13 розділу ІІ Положення, щодо розгляду заяви позивача від 24.04.2018 року, з урахуванням висновків суду, зокрема, про те, що вчинення такий дій відповідачем сприятиме усуненню порушень, допущених в межах спірних правовідносин та є достатнім способом захисту порушеного права позивача.

В обґрунтування заяви у порядку ст.383 КАС України заявник вказує, що 12 РВЛК не виконала Рішення та перешкоджає його виконанню, чим порушує права позивача, тобто, зазначені рішення, дії і бездіяльність 12 РВЛК є очевидно протиправними, більше того, як вважає заявник, зазначені рішення, дії і бездіяльність 12 РВЛК мають ознаки складу злочину проти правосуддя, що передбачено ч. 2 ст. 382 КК України - умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинені службовою особою ( ОСОБА_2 , що підписав Лист-1 та ОСОБА_3 , що підписала Лист-2).

Так, заявник посилається на лист від 14.04.2021 №444 за підписом ТВО начальника 12 РВЛК С.Войтович та вказує, що посадова особа даної установи (С.Войтович) незаконно і необґрунтовано, без посилань на будь-які підстави, що визначені законодавством, пропонує позивачу вчинити ряд певних дій - лише для встановлення можливості проведення стаціонарного медичного обстеження (а не медичного огляду ВЛК) позивача, при цьому медичне обстеження не передбачено Пунктом 3.13. Також в цьому листі позивачу пропонується надати певні документи, а саме: направлення на медичний огляд, яке повинно надаватись військовим комісаром і яке вже надавалось у 2018 році (за вих. від 27.04.2018 № 3/837 - додаток 22 до позову); заяву про направлення на стаціонарне медичне обстеження (яка не передбачена Пунктом 3.13); сертифікати; довідки; свідоцтва; медичні картки, які, згідно змісту Пункту 3.13, повинні витребовуватись саме відповідачем-1. Тобто, згідно Рішення і змісту Пункту 3.13, дані дії має вчиняти саме відповідач-1, а не позивач, і не військовий комісар (посадова особа відповідача-3, якому цей лист направлено з позначкою: "до відома", тобто, не для виконання). Таким чином, як вважає позивач, відповідач-1 намагається необґрунтовано і незаконно перекласти на нього вчинення дій, обов`язок вчинення яких відповідачем-1 був чітко визначений Рішенням.

Так, пункт розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України визначає, що громадяни, які звільнені з військової служби у запас або у відставку без проведення медичного огляду ВЛК або не згодні з постановою ВЛК про ступінь придатності до військової служби на період фактичного звільнення та ставлять питання про перегляд цієї постанови, оглядаються ВЛК госпіталів за узгодженням зі штатною ВЛК регіону за направленням військового комісара.

Цей медичний огляд проводиться незалежно від причини звільнення, але не пізніше ніж через п`ять років після звільнення.

У разі коли після звільнення пройшло більше п`яти років, медичний огляд ВЛК проводиться в облікових цілях із визначенням ступеня придатності до військової служби на теперішній час, при цьому причинний зв`язок захворювання, наслідків травми не встановлюється.

У спірних та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК.

Військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом із цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.

На офіцерів запасу та у відставці подається особова справа, а на звільнених з військової служби з психічними розладами - висновок спеціалізованого лікувального закладу про зміну або зняття раніше встановленого діагнозу, на підставі якого вони були ВЛК визнані непридатними (обмежено придатними) до військової служби. Штатна ВЛК за необхідності додатково запитує та спільно з головними (провідними) медичними фахівцями військово-медичних клінічних центрів вивчає всі медичні та інші документи, які характеризують стан здоров`я заявника у період проходження ним військової служби та після звільнення. Якщо при цьому буде встановлено, що є підстави задовольнити прохання заявника, штатна ВЛК через військового комісара направляє його на огляд ВЛК військового комісаріату, гарнізонною або госпітальною ВЛК (за рішенням штатної ВЛК) з метою визначення придатності до військової служби на теперішній час. Результати огляду колишнього військовослужбовця оформляються довідкою ВЛК або свідоцтвом про хворобу. Чотири примірники свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК) направляються в штатну ВЛК. Після розгляду всіх документів штатна ВЛК подає у ЦВЛК свідоцтво про хворобу (довідку ВЛК) в трьох примірниках, на офіцерів запасу та у відставці - особову (на пенсіонерів Міністерства оборони України - і пенсійну) справу, історії хвороби за період служби і після звільнення з військової служби, медичну книжку, медичну картку амбулаторного хворого або докладні витяги з них, акти огляду МСЕК та інші необхідні документи з обґрунтуванням думки з цього питання для прийняття остаточної постанови, у тому числі про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва).

Відтак, витребування вказаних документів у позивача листом від 14.04.2021 є таким, що не відповідає вищенаведеній нормі права.

Окрім того, заявник посилається на Лист 12 РВЛК від 03.03.2021 №210 на ім`я судді ХОАС Котеньова О.Г. за підписом посадової особи 12 РВЛК О.Загоруйко на вих. від 11.02.2021 щодо виконання Рішення, відповідно до якого - враховуючи, що громадянин СТАРОВЄРОВ ОСОБА_4 , 1973 р.н., у своїй заяві від 24.04.2018 вх. № 1556 ініціює проведення медичного огляду ВЛК для встановлення ступеню придатності до військової служби, то для перегляду постанови госпітальної ВЛК терапевтичного профілю ГВМКЦ "ГВКГ" МО України «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку», яка затверджена постановою Центральної військово-лікарської комісії МО України від 19.02.2013 № 213/5, він підлягає направленню на медичний огляд ГВЛК у ГВМКЦ «ГВКГ» м. Києва, з послідуючим розглядом (затвердженням) постанови про ступінь придатності до військової служби у ЦВЛК ЗС України.

Судом встановлено відсутність фактів інформування про такі висновки будь-яких інших компетентних органів з метою вирішення питань, поставлених позивачем у заяві від 24.04.2018. Окрім того, лист №444, направлений позивачу, за змістом суперечить змісту листа №210. Будь-яких пояснень щодо таких обставин відповідачем на адресу суду не надано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими приписами норм чинного законодавства.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами першою, другою, четвертою статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання всіма учасниками справи.

Як вже зазначалось судом вище, рішенням суду у цій справі 12 регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України (правонаступника Військово-лікарської комісії Північного регіону) зобов`язано вчинити дії, передбачені п. 3.13 розділу ІІ Положення, щодо розгляду заяви позивача від 24.04.2018 року, з урахуванням висновків суду, зокрема, про те, що вчинення такий дій відповідачем сприятиме усуненню порушень, допущених в межах спірних правовідносин та є достатнім способом захисту порушеного права позивача.

На виконання рішення суду відповідачем надано до суду лист від 03.03.2021 №210 та на адресу позивача - лист №444 від 14.04.2021, які наявні в матеріалах справи.

Утім, надіслання таких листів не свідчить про виконання відповідачем рішення суду у цій справі, зокрема, щодо дії, передбачені п. 3.13 розділу ІІ Положення щодо розгляду заяви позивача від 24.04.2018, що було предметом розгляду цієї справи.

Суд зазначає, що в рамках адміністративного судочинства:

- дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

- бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

- рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Враховуючи, що судом встановлено порушення 12 РВЛК під час виконання рішення суду приписів п. 3.13 розділу ІІ Положення щодо розгляду заяви позивача від 24.04.2018 шляхом надсилання листів від 03.03.2021 №210 та №444 від 14.04.2021, суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльності 12 РВЛК на виконання рішення суду.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Тобто, суд як визначений Конституцією України державний орган для захисту прав та законних інтересів громадян зобов`язаний не тільки захистити ці права відповідно до ст.55 Основного Закону, а також у разі невиконання будь-яким іншим державним органом судових рішень, ухвалених іменем України, уповноважений у порядку, встановленому процесуальним законом, здійснювати контроль за виконанням судових рішень, у тому числі за процедурою, визначеною статтями 249 та 383 КАС України.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії». Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини»).

З метою належного виконання рішення суду, постановленого у справі №520/10957/18, суд приходить до висновку про вихід за межі заявлених позивачем вимог у заяві в порядку ст.383 КАС України та про можливість задоволення заяви позивача шляхом зобов`язання 12 РВКЛ належним чином виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №520/10957/18 у відповідності з резолютивною частиною даного рішення та з суворим дотриманням приписів п. 3.13 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України щодо розгляду заяви позивача від 24.04.2018.

Відповідно до частини шостої статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 2, 14, 241-242, 248, 249, 293, 294, 370, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :
Заяву позивача в порядку ст. 383 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №520/10957/18.

Зобов`язати 12 регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України належним чином виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №520/10957/18 у відповідності з резолютивною частиною даного рішення та з суворим дотриманням приписів п. 3.13 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України щодо розгляду заяви позивача від 24.04.2018.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу у повному обсязі виготовлено 15 липня 2021 року.

Суддя О.Г. Котеньов