Справа № 826/3478/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

14 липня 2021 року м. Київ № 826/3478/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

26.02.2018 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ), у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- зобов`язати ГУ ПФУ провести нарахування та виплату, перерахованої пенсії у розмірі 5109,91 грн з 01.04.2012 по теперішній час;

- зобов`язати ГУ ПФУ обчислити та виплатити усю заборгованість з 01.04.2012 по теперішній час з урахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до статті 55 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) та Закону України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III);

- зобов`язати провести та виплатити індексацію усієї заборгованості, яка виникла з 01.04.2012 по теперішній час, з суми 5109,91 грн;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Підставою для звернення з позовною завою стала протиправна, на думку позивача, відмова у перерахуванні та виплаті пенсії, передбаченої законодавством.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2018 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

12.07.2018 від ГУ ПФУ надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує на те, що Законом № 2262-ХІІ та Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (далі - Порядок №45) не передбачено врахування до складу грошового забезпечення щомісячної додаткової винагороди при обчисленні пенсії. Також відповідач вказує на відсутність правових підстав для виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку із відсутністю з боку пенсійного органу порушень строків виплати пенсії позивачу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як особа, яка перебувала на службі в органах внутрішніх справ, та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, яка призначена з 04.04.1997 у розмірі 59 % грошового забезпечення.

07.11.2007 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова №1294), у зв`язку із прийняттям якої позивачу Головним управлінням МВС України в м. Києві було видано довідку від 12.03.2008 № 1989/25889 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за нормами, чинними на 01.01.2008, всього - 2531, 89 грн.

Територіальним органом Пенсійного фонду України був здійснений відповідний перерахунок пенсії позивача (59% від 2531,89 грн = 1493.82 грн) та як свідчить виписка по особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 виплачувалась у такому розмірі до наступного перерахунку пенсії позивача з 01.07.2012 на підставі постанови № 1294 та постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - постанова № 355) та довідки, виданої 05.06.2012 за № 19/89/25889 уповноваженим органом про те, що розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.04.2012, всього - 5 109, 91 грн. Після вказаного перерахунку пенсії розмір пенсії склав 1658, 14 грн (підвищення за постановою № 355 (11 % від 1493, 82 грн = 164, 32 грн).

Таким чином, судом встановлено, що при перерахунку пенсії позивачу з 01.07.2012 в основу був взятий попередній розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за нормами, чиннимим на 01.01.2008 - 2531, 89 грн, а не за нормами чинними на 01.04.2012 у розмірі - 5 109, 91 грн, як це зазначено у довідці, виданій уповноваженим органом 05.06.2012 № 19/89/25889.

Окрім цього, судом встановлено, що у період серпень 2014 - квітень 2016 року пенсія позивача була проіндексована та виплачувалась у розмірі 2423, 03 грн з урахуванням підвищення за постановою № 355 (35 % від 1493,82 = 522, 84) до її перерахунку з 01.01.2016 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - постанова № 103) та постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - постанова № 988).

07.12.2017 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою, у якій просив: провести індексацію його пенсії з урахуванням її зміни з 01.04.2012; почати виплату перерахованої пенсії, з урахуванням індексації відповідно до довідки від 05.06.2012 № 19/89/25889 (вх. № 14680/04-136 від 06.06.2012), та згідно чинного законодавства з наступного місяця, з 01.01.2018; обчислити та виплатити з наступного місяця всю перед ним заборгованість, яка виникла з 01.04.2012 по 01.01.2018, з урахуванням індексації.

Листом від 04.01.2018 № 480/03 ГУ ПФУ повідомило позивача про те, що за його заявою від 03.07.2017 проведено індексацію його пенсії та здійснено доплату з урахуванням положень статті 55 Закону № 2262-ХІІ за період з 01.08.2014 по 31.07.2017 у розмірі 14 389, 22 грн. Зазначену суму коштів було виплачено у серпні 2017 року. Розмір пенсійної виплати з 01.08.2017 становить 2423, 03 грн. Розмір підвищення пенсії позивача відповідно до постанови № 355 становить: з 01.07.2012 - 164, 32 грн (1493, 82 х 11 %); з 01.09.2012 - 343, 58 грн; (1493, 82 грн х 23 %); з 01.01.2013 - 522, 84 грн (1493, 82 х 35 %).

10.01.2018 позивач знов звернувся до ГУ ПФУ із заявою, у якій просив провести нарахування та виплату перерахованої йому пенсії в розмірі: 5109, 91 грн з 01.04.2012 по теперішній час, згідно із поданої довідки від 05.06.2012 № 19/89/25889, видної МВС України в м. Києві; обчислити та виплатити йому всю заборгованість, яка виникла з 01.04.2012 по теперішній час.

Листом від 07.02.2018 № 4385/03/Н-139 також відмовило позивачу у задоволенні його заяви, знов роз`яснивши порядок визначення розміру його пенсії, в межах якого можливо проводити підвищення його пенсії згідно із постановою № 355 (1493, 82 грн (2531, 89 х59%)): з 01.07.2012 - 164, 32 грн (1493, 82 х 11 %); з 01.09.2012 - 343, 58 грн; (1493, 82 грн х 23 %); з 01.01.2013 - 522, 84 грн (1493, 82 х 35 %).

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Суд, визначаючись щодо дотримання позивачем строків звернення до суду, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Питання застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у соціальних спорах було предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №240/12017/19 (постанова від 31.03.2021), в якій Суд дійшов наступних висновків.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем у зв`язку з встановленням підвищення до пенсії відповідно до постанови № 355, з 01.07.2012 проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням 11% такого підвищення.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на положення статей 51 та 55 Закону №2262-XII.

Так, згідно із частиною третьою статті 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

При цьому, як визначено у частині другій статті 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Разом з цим посилання позивача на положення наведених вище норм права є безпідставним, оскільки за змістом статей 51 та 55 Закону № 2262-ХІІ строк давності не застосовується лише до вимог щодо перерахунку пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом та відсутня зміна розміру грошового забезпечення, оскільки нормами постанови № 355 встановлено лише граничний розмір підвищення до пенсії.

Верховним Судом України неодноразово було зроблено висновок, що постановою №355, Кабінет Міністрів України не приймав рішень щодо зміни розмірів хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, а довідка, надана на виконання цієї постанови, не може бути підставою для перерахунку пенсії, оскільки враховує граничні розміри надбавок, а не фактичну зміну хоча б одного з видів грошового забезпечення військовослужбовця на підставі належного рішення суб`єкта владних повноважень (постанова від 17.03.2015 у справі №21-641а14).

Отже, відсутні підстави для незастоусвання у даному випадку строку давності.

При цьому позивачем не наведено та в матеріалах справи відсутні докази щодо вчинення позивачем будь-яких дій з метою отримання інформації щодо обрахунку розміру його пенсії, отримуваної ним після проведення такого перерахунку у 2012 році аж до його звернення до територіального органу Пенсійного фонду України 07.12.2017.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Суд зазначає, що отримання позивачем листа від 04.01.2018 № 480/03 від ГУ ПФУ у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Необхідно зауважити, що після закінчення строку звернення до суду особа не втрачає права звернутися із адміністративним позовом, але до такого позову застосовуються положення статті 123 КАС України.

Згідно частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, для поновлення встановленого законом строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити поважність причин його пропуску.

Поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до адміністративного суду та підтверджені належними доказами.

Ухвалою Окружного адміністративногоь суду міста Києва від 02.06.2021 з урахуванням вищенаведених висновків, правових висновків Верховного Суду та відкритого провадження у даній справі додатково запропоновано позивачу надати пояснення щодо строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 подано пояснення, з посиланням на попередньо висловлену позицію. На думку суду позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою щодо перерахунку пенсії за період з 01.04.2012 по 06.12.2017, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Оскільки позивачем не обґрунтовано, а судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом, то позовні вимоги слід залишити без розгляду за період з 01.04.2012 по 06.12.2017.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 240, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії за період з 01.04.2012 по 06.12.2017, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-297 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак