Справа № 160/8796/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року Справа № 160/8796/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонд України в Дніпропетровській області про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 згідно ст. 114 Закон України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.03.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. До зазначеної заяви позивачем було подано документи, що підтверджують право на пільгову пенсію за Списком № 2. Однак в призначень пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 пенсійним органом було відмовлено з підстав того, щ робоче місце, на якому працювала ОСОБА_1 у період з 01.06.2013 року по 26.02.2015 року, а саме, посада "пробовідбірник" не була атестована.
Позивач вважає таку відмову Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровські області протиправною, тому звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 03.06.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справ до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений д матеріалів справи. Відповідач в обгрунтування відзиву на позов посилається на те, що відповідно д наданих документів дійсно страховий стаж позивача складає 30 років 2 місяця 9 днів, з них пільговий стаж за Списком № 2 становить 9 років 01 місяць 24 дня. При цьому, приписам ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, саме, 10 років. Відповідач зазначає, що позивач працював у період з 01.06.2013 року п 26.02.2015 року на посаді "пробовідбірник", яка не була атестована, а тому, відсутні підстави для зарахування даного періоду до пільгового стажу.
Зважаючи на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повному обсязі.
07.07.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримай аналогічну правову позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що доводи відповідач* викладені у відзиві, є необгрунтованими, а тому, не підлягають задоволенню.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову е призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з від сутністю необхідного стажу.
Так, в означеному рішенні зазначено, що позивач досяг необхідного пенсійного віку, а саме 53 років, має страховий стаж роботи 30 років 2 місяці 09 днів, в тому числі на пільгових умовах заСписком № 2 - 09 років 1 місяць 24 дні.
При цьому, частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць. - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року.
При цьому, до пільгового стажу не зараховано період з 01.06.2013 року по 26.02.2015 року, оскільки в атестованому переліку робочих місць наказу про атестацію № 225 від 01.03.2010 року відсутня посада "пробовідбірник", за якою працювала ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з позицією відповідача та вважаючи його рішення протиправним, позивав звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно де законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується не засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини : громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, ще включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Згідно із ч. 3 ст.4 Закону № 1058-ІV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону № 1058-ІV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами ст. 8 Закону № 1058-ІV передбачене право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Частиною 1ст. 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Приписами п.п. 4.2 та 4.3 цього Порядку встановлено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умoвах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно п. 3 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442 атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.
Відповідно до п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць та підпункту 1.5 пункту Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених Постановою Міністерства праці № 41 від 01 вересня 1992 року періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться н рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівник підприємства чи організації.
Тобто, не проведення такої атестації у визначені законодавством строки не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист, зокрема, на пенсію за віком на пільгових умовах.
Така правова позиція сформована Верховним Судом України у постанові у справі № 21-307а14 від 16 вересня 2014 р.
Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка НОМЕР_2 , надана ОСОБА_1 , містить записи, зокрема:
- з 01.06.2013 року - працювала на посаді пробовідбірник в філії "Центральна збагачувальна фабрика Павлоградська" ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля".
Відповідно до наказу ТОВ "Вуглехімічна лабораторія" від 18.02.2010 року № 75/1 проведена атестація робочих місць за умовами праці, зокрема, посади "пробовідбірник".
Крім того, наказом філії "Центральна збагачувальна фабрика Павлоградська" ПАТ "ДТН Павлоградвугілля" від 01.03.2010 року № 225 "Про результати атестації робочих місць в 2010 році затверджено перелік робітників, зайнятих в основному виробництві по збагаченню вугілля.
Водночас, відповідно до листа філії "Центральна збагачувальна фабрика Павлоградська ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" від 19.07.2013 року № 530, зверненого до головного державного експерта з умов праці Дніпропетровської області, встановлено, що з 01.06.2013 року дільниця відділу технічного контролю ТОВ "Вуглехімічна лабораторія" ввійшла до складу цієї філії. Возначеному листі зазначено про надання згоди на поширення проведеної 18.02.2010 року атестації робочих місць за умовами праці в ТОВ "Вуглехімічна лабораторія" на філію "Центральна збагачувальна фабрика Павлоградська" ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" за професією, зокрема, пробовідбірник.
09.08.2013 року головний державний експерт з умов праці Дніпропетровської області надав згоду щодо умов, викладених у даному листі.
Наступна атестація робочих місць за умовами праці була проведена 27.02.2015 року на підставі наказу філії "Центральна збагачувальна фабрика Павлоградська" ПАТ "ДТЕ Павлоградвугілля" № 207.
Також у спірний період роботи позивач був зайнятий протягом повного робочого дня за професією "пробовідбірник 2 розряду", про що свідчить довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів ній № 12 від 25.03.2021 року.
Таким чином, спірний період, а саме, з 01.06.2013 року по 26.02.2015 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача через достатність в трудовій книжці відомостей для такого зарахування та наявність відповідної посади та виконуваної ОСОБА_1 в цей період роботи у Списку виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, що був чинним у відповідний період роботи.
Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування рішення відповідача про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд зазначає наступне.
Так, пенсійним законодавством визначено, що призначення пенсії та підготовка документів для її виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому, останні мають виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Суд звертає увагу, що відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
З приводу розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає, що відповідно до ч. З ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26.03.2021 року про призначення пенсії за віком та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15.07.2021 року.

Суддя І.О. Лозицька