Справа № 520/19056/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 р. Справа № 520/19056/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 02.04.21 по справі № 520/19056/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби (далі по тексту Слобожанська митниця, відповідач, митний орган), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA807000/2020/002672/2 від 21.12.2020;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2020/00653, видану Слобожанською митницею Держмитслужби;

- стягнути з Слобожанської митниці Держмитслужби на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 21022,76 грн судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.12.2020 здійснював митне оформлення в режимі імпорту товару нетканого матеріалу з штучних волокон без покриття у аркушах різного кольору, загальною вартістю 6391,75 доларів США, визначену за першим методом. Однак, відповідачем було прийнято рішення від 21.12.2020 № UA807000/2020/002672/2, яким визначено митну вартість ввезеного позивачем товару в розмірі 21463,96 доларів США за другорядним методом, внаслідок чого видано картку відмови у прийнятті митної декларації № UA807170/2020/00653 від 21.12.2020. Вказує, що позивачем було надано до митного оформлення всі необхідні документи, які повністю підтверджують заявлену митну вартість декларованого товару і дають можливість митному органу перевірити числові значення складових заявленої митної вартості (контракт, специфікацію до контракту, платіжні доручення, коносамент). З огляду на викладене, вважає вказані рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки сума митної вартості, заявлена позивачем у декларації, є обґрунтованою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі №520/19056/2020 адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови - задоволено.

Скасовано рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості UA807000/2020/002672/2 від 21.12.2020.

Скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA807200/2020/00653, видану Слобожанською митницею Держмитслужби.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 1022,76 грн. (одна тисяча двадцять дві гривні 76 копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі № 520/19056/2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що під час здійснення митного контролю ЕМД № UA807200/2020/019741 від 21.12.2020 спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості за кодом 105-2 (контроль правильності визначення митної вартості товарів) відповідно до яких, митному органу необхідно здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 № 689 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» та ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до ч. 3 та 4 ст. 53 Митного кодексу України. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15.08.2019 по справі № 826/19400/15, стверджує, що спрацювання ризиків АСАУР вже само по собі свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів у декларанта, у зв`язку з чим, митницею було правомірно розпочато процедуру консультацій та витребувано у декларанта додаткові документи на підтвердження заявленої ним вартості імпортованого товару за декларацією позивача.

В подальшому аналіз цінової бази ЄАІС Держмитслужби показав, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів за фактами митних оформлень митницями України був значно вищим ніж заявлений, а саме за митними деклараціями № UA100310/2020/664794 та № UA100310/2020/667194 становив 4,66 доларів США за 1 кг товару.

Крім того, стверджує, що інформація, що міститься в графах декларації країни відправлення № 03243193 від 21.10.2020 (експортна декларація) не відповідає інформації в документах, поданих до митного оформлення, а саме: номер коносаменту в експортній декларації - не відповідає номеру коносаменту, що зазначений у графі МД № ІІА807200/2020/019741 від 21.12.2020 ; номер договору в експортній декларації не відповідає номеру договору, що зазначений у графі №44 (код документу 4100) МД № UА807200/2020/019741 від 21.12.2020, що вказує на те, що експортна декларація та ЕМД стосуються різних партій товару; код товару в експортній декларації не співпадає з кодом заявленим декларантом в Графі 33 МД № UA807200/2020/019741. Також митна декларація країни відправлення надана позивачем без перекладу на українську мову або офіційну мову митних союзів, членом яких є Україна, або іншу іноземну мову міжнародного спілкування, відповідно до вимог статті 254 МК України. Вищевикладене на думку відповідача і обумовило висновок посадової особи митного органу про заниження декларантом митної вартості товару.

Враховуючи вищевикладене, митницею було прийнято рішення про неможливість застосування до товару позивача основного методу визначення митної вартості за ціною договору та застосовано другорядний метод за ціною договору щодо подібних (ідентичних) товарів, підстави застосування якого наведено у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості від 21.12.2020. Джерелом інформації для прийнятого митницею рішення слугувала наявна в митному органі інформація про ідентичний товар, зокрема, оформлений раніше у схожій кількості на схожих комерційних умовах за фактами митних оформлень подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено МД від 08.10.2020 № UA100310/2020/664794 та від 12.11.2020 № UA100310/2020/667194 з урахуванням спрацювання ризику АСАУР.

Підсумовуючи вищевикладене, вважає, що коригування митної вартості товарів позивача здійснено Слобожанською митницею Держмитслужби України у відповідності з вимогами статей МК України та Методичних рекомендацій, а оскаржуване рішення про коригування митної вартості є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

Позивач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції її відхилити, як необґрунтовану та таку, що всупереч правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 17.12.2019 у справі №509/4156/15-а, містить вимоги про розгляд та оцінку нових обставин, непокладних в основу оскаржуваного рішення.

З приводу доводів апеляційної скарги про невідповідність номеру коносаменту, зазначеного в експортній митній декларації, номеру коносаменту, поданого до митного оформлення, вказує, що, по-перше, митним органом не робився переклад митної декларації країни відправлення, а відтак таке твердження є передчасним, по-друге, в експортній митній декларації вказаний номер контейнера, в якому транспортувався товар, що в свою чергу збігається з номером контейнера у коносаменті - ТСNU4346928. Заперечує щодо ненадання до митного оформлення договору на перевезення товару, оскільки відповідний договір вказано (код документа 4301) в графі 44 митної декларації (подані документи); надання договору перевезення також підтверджується відповідачем і в апеляційній скарзі. З приводу ненадання перекладу експортної митної декларації, зазначив, що подання її разом з митною декларацією до митного оформлення, в силу приписів ч.2 ст. 53 МК України не є обов`язковим, вона лише додатково підтверджує країну походження товарів Китай та числові значення вартості та ваги товару, які є зрозумілими та перекладу не потребують.

Відносно посилань апелянта в якості підстав для коригування митної вартості на те, що задекларований рівень митної вартості товару нижче, ніж рівень вартості на подібні товари, зауважує, що наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови та сторони договору, при цьому, безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок) адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.

Також просив стягнути на користь позивача за рахунок відповідача судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 9800 грн, надання та вартість яких підтверджується доданими до відзиву документами.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність в цій частині, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі №520/19056/2020 змінити в частині стягнення судових витрат та стягнути з Слобожанської митниці Держмитслужби на користь позивача 21022,76 грн судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу з огляду на ненадання до матеріалів справи звіту про надану правову допомогу, акту приймання наданої правової допомоги, оскільки складання таких документів не було передбачено договором про надання правової допомоги. Крім того, вказує, що обумовлена ФОП ОСОБА_1 і адвокатом в розрахунку суми вартості послуг за договором №69/12-20 від 22.12.2020 правова допомога була прийнята позивачем шляхом сплати на користь адвоката 20000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №12 від 22.12.2020 та свідчить про прийняття робіт клієнтом. В свою чергу фактичне надання правової допомоги за договором підтверджується процесуальними документами по справі, які складені, підписані і подані адвокатом Паркулабом А.В. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, стверджує, що згідно змісту цієї норми, такий опис запроваджено «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є кінцево визначеним. Зауважив, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат. Однак, у даній справі у відзиві на позовну заяву відповідач взагалі не заперечував проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, що виключає ініціативу суду з приводу їх зменшення.

09.06.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу позивача про стягнення судових витрат, в яких він, посилаючись на положення ч.ч. 1,2 ст. 132, ч.ч. 2, 3 ст. 134 КАС України, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», стверджує, що на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги до суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням такої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Натомість представником позивача було надано лише копію договору № 69/12-20 від 22.12.2020, розрахунок суми вартості послуг за вказаним договором та квитанцію №12 від 22.12.2020. Також вказує, що наданий в якості доказу розрахунок суми вартості послуг, який на думку позивача є основним документом, що підтверджує склад та обсяг наданих адвокатом послуг, заслуговує критичних зауважень у зв`язку з тим, що вказані в ньому первинний аналіз матеріалів справи, аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз практики ВСУ, підготовка тексту позовної заяви, збір доказів, підготовка додатків до позовної заяви, підготовка і участь в судових засіданнях, отримання судового рішення і виконавчих листів, усні і письмові консультації, складання процесуальних документів, по суті охоплюються послугами по складанню та поданню до суду позовної заяви з завіреним належним чином до неї додатками. Враховуючи, що засідань по справі не було, так як справа розглядалася у спрощеному провадженні без виклику осіб, заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн, всупереч п.4 ч.5 ст.134 КАС України, є неспівмірними з ціною позову та необгрунтованими.

08.07.2021 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких він просив суд апеляційної інстанції врахувати те, що доводи відповідача про відсутність у нього інформації щодо угод на ідентичні товари не відповідають дійсності, оскільки позивачем 14.07.2020 до митного оформлення заявлявся ідентичний товар (придбаний у того самого виробника за тим самим договором), з приводу чого митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості, яке рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 по справі № 520/10580/2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021, було визнано протиправним та скасовано. При цьому зауважує, що митну вартість у розмірі визначеному митним органом під час розгляду вказаної справи № 520/10580/2020 було визнано судом необґрунтованою.

Відповідно до ч. 3 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2020 року до митного поста «Барабашово» Слобожанської митниці Держмитслужби ТОВ «ГЕЛАКСІ ПЛЮС» - представником декларанта, подано для митного оформлення митну декларацію № UA807200/2020/019741 на товари: «нетканий матеріал з штучних волокон». Країна виробництва: СN. Виробник: HENGSHUI BAOYU SHOES MATERIAL СО., LТD, CHINA.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем (покупець) та HENGSHUI BAOYU SHOES MATERIAL СО., LТD, CHINA (продавець) було укладено контракт №5 від 15.04.2020 року.

Згідно умов контракту (п. 1.1) продавець продає товари, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товари згідно умов даного контракту.

Найменування, асортимент і кількість товару вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного контракту (п. 1.2).

Згідно з п. 2.3 контракту, в ціну товару включено вартість тари, пакування, маркування, завантаження в транспортний засіб, витрати по доставці товару в порт Шанхаю, завантаження на борт судна, згідно умов поставки FOB Shanghai.

Відповідно до п. 4.1.1 оплата вартості товару здійснюється шляхом перерахування 30% передплати від суми інвойсу, 70% після завантаження товару на борт судна.

Згідно специфікації № 2 від 04.09.2020 і інвойсу від 04.09.2020 № CBY20200904 до контракту № 5 від 15.04.2020 позивачем було придбано, зокрема, нетканий матеріал з штучних волокон 60% полієстер, без покриття, просочений органічною речовиною з неорганічним наповнювачем на основі сполук кальцію, у аркушах різного розміру загальною вартістю 6391,75 доларів США.

Позивачем було оплачено товар згідно платіжних доручень від 04.09.2020 та від 24.09.2020.

Товар доставлено до України морським транспортом згідно коносаменту №CSUAODS0J011.

Доставка з порту Шанхаю до України згідно умов контракту покладено на позивача, у зв`язку з чим, ним було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування від 29.04.2020 № ТЕО.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, декларантом разом з митною декларацією були подані наступні документи, зазначені в графі 44: за кодом «0271» - пакувальний лист від 04.09.2020 б/н; за кодом «0380» - рахунок-фактура (інвойс) від 04.09.2020 № CBY20200904; за кодом «0705» - коносамент від 27.10.2020 № CSUAODS0J011; за кодом «0730» - автотранспортна накладна від 09.07.2020 № 1827; за кодом «0861» - сертифікат про походження товару від 05.10.2020 № 20С1330М1062/003; за кодом «0301» - банківський платіжний документ, що стосується товару від 04.09.2020; за кодом «0301» - банківський платіжний документ, що стосується товару від 24.09.2020; за кодом «3004» - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги від 17.12.2020 № 1400; за кодом «3007» - документ, що підтверджує вартість перевезення товару довідка про транспортні витрати від 10.12.2020; за кодом « 3014» - прейскурант (прайс-лист) виробника від 30.08.2020; за кодом «4000» - некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт) від 04.09.2020 № CBY20200904; за кодом «4103» - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 04.09.2020, специфікація № 2; за кодом «4104» - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується, та подання якого не супроводжується контрактом № 5 від 15.04.2020; за кодом «4104» - договір про надання послуг митного брокера № ДГ-0000240 від 11.03.2019; за кодом «4301» - договір перевезення № ТЕО; за кодом « 9000» - інші некласифіковані документи № 201330В0/00518; за кодом 9000» - інші некласифіковані документи від 04.09.2020; за кодом «d9610» - копія митної декларації країни відправлення № 03243193 від 21.10.2020.

21.12.2020 декларанта було письмово повідомлено відповідно до вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, у зв`язку з тим, що подані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

21.12.2020 року митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA807000/2020/002672/2 за другорядним методом (методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) у відповідності до ст.ст. 60, 61 МК України, а також оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA807200/2020/00653.

Не погодившись з вказаними рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності спірних рішень відповідача, оскільки позивачем як до митного органу, так і до суду під час вирішення спірних правовідносин надано достатні документи (докази), що підтверджують правомірність складових та повноту такої митної вартості, законність обрання декларантом саме першого методу визначення митної вартості. Крім того зазначив, що в оскаржуваних рішеннях відповідача жодним чином не відображено, яких саме документів було недостатньо для визначення митної вартості товару, яка заявлена декларантом позивача, а також про наявність будь-яких розбіжностей в наданих декларантом позивача в обґрунтування митної вартості вказаного товару.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд першої інстанції з посиланням на ненадання позивачем жодних доказів фактичного виконання правової допомоги (звіту про надану правову допомогу, акту здачі-приймання правової (правничої) допомоги) та неможливість встановити кількість витраченого часу, зміст наданих послуг та загальну їх вартість, дійшов висновку про їх необґрунтованість та нереальність.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 р. № 4495-VI, що набрав чинності з 01.06.2012 р. (далі по тексту МК України).

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.

Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 55 МК України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості від 21.12.2020 UA807000/2020/002672/2, підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування зазначено, що вартість товару не відповідає рівню вартості подібних та аналогічних товарів.

В обґрунтування причин неможливості визнання заявленої декларантом митної вартості відповідач послався на ст.ст.54, 55, 57-59 Митного кодексу України, а саме невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного Кодексу України, у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості (номер коносаменту в митній декларації країни відправлення не співпадає з номером коносаменту, що поданий до митного оформлення), не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема, не надано договорів про перевезення товару, відсутній переклад митної декларації країни відправлення тощо), а також внаслідок ненадання декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст. 53 МК України та вимогою декларанта надати рішення про коригування митної вартості. Крім того вказано, що декларантом не надана (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари.

Джерелом інформації для даного рішення є наявна в митному органі цінова інформація про митні оформлення подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін за фактами митних оформлень, що наявні у ЄАІС та АСМО Інспектор: № UA100310/2020/664794 від 08.10.2020 та № UA100310/2020/667194 від 12.11.2020. Розрахунок митної вартості складає 4,66 $ за кг товару.

Коригування митної вартості відповідачем здійснено за другорядним методом (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) у відповідності до ст. 60,61 МК України.

Отже, фактично обставиною для коригування митної вартості слугувало те, що заявлена митна вартість ввезеного позивачем товару, є нижчою, ніж вартість товару, вказана в митних деклараціях (далі по тексту МД) № UA100310/2020/664794 від 08.10.2020 та № UA100310/2020/667194 від 12.11.2020, що були взяті відповідачем за основу при коригуванні митної вартості оцінюваного товару.

Водночас, статтею 55 МК України встановлено порядок коригування митної вартості товарів. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості наведеного вище, відповідач, обґрунтовуючи застосування другорядного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер та дату митних декларацій (наявна в митному органі цінова інформація про митні оформлення подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближені терміни за фактами митних оформлень, що наявні у ЄАІС та АСМО Інспектор: № UA100310/2020/664794 від 08.10.2020 та № UA100310/2020/667194 від 12.11.2020), які було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість зроблених коригувань митної вартості з огляду на незазначення у спірному рішенні порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

З приводу ненадання позивачем перекладу декларації країни відправлення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Згідно з листом Державної митної служби України від 08.10.2010 р. N 11/2-10.16/11627-ЕП, адресованим Начальникам регіональних митниць (крім Регіональної інформаційної митниці), Начальникам митниць, з метою вирішення питання практичної реалізації Угоди про інформаційне забезпечення між Держмитслужбою та Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати, 02.08.2010 підписано протокол, яким передбачено, зокрема, що експортна митна декларація на товари походженням з КНР може використовуватися митними органами України як додаткова довідкова інформація за умови верифікації такої декларації та її перекладу на державну мову Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати.

Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що вимагати переклад українською мовою документів, наданих декларантом разом з митною декларацією, зокрема експортної митної декларації, митний орган може лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Разом з цим, відповідачем ані в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості ані в апеляційній скарзі не наведено обставин в обґрунтування необхідності надання перекладу вказаної експортної декларації, пов`язаних з перевіркою або підтвердженням відомостей, зазначених у митній декларації, враховуючи, що в силу положень вказаного листа Державної митної служби України, верифікована експортна митна декларація використовується митними органами виключно як додаткова довідкова інформація.

Щодо невідповідності номеру коносаменту, зазначеного в митній декларації країни відправлення номеру коносаменту, поданого до митного оформлення, суд апеляційної інстанції, враховуючи наведені вище обставини щодо ненадання позивачем до митного оформлення перекладу експортної митної декларації (що є не обов`язковим), вважає наведене твердження митного органу передчасним, оскільки невідомо яким чином, без перекладу з китайської мови, відповідач визначив, що певний номер в експортній декларації є саме номером коносаменту.

При цьому, як зазначено вище, відомості з експортної митної декларації митний орган може використовувати лише в якості додаткової довідкової інформації, а тому посилання на них, як на підставу для коригування, заявленої декларантом митної вартості, є хибним.

У зв`язку з чим, наведене відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості твердження щодо невідповідності нібито номеру коносаменту, зазначеному в експортній митній декларації, переклад якої відсутній, та в силу наведених норм, не є обов`язковим, номеру коносаменту поданому до митного оформлення, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не може випливати на правильність визначення митної вартості, як про це зазначає сам митний орган.

З цих самих підстав необґрунтованими є доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі з приводу невідповідності номеру договору, зазначеного в експортній митній декларації номеру договору вказаного в графі 44 митної декларації, поданої позивачем, та невідповідності коду товару в експортній декларації такому коду, вказаному в митній декларації позивача.

Крім того, вказані обставини не були визначені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, а наведені відповідачем вже під час судового розгляду даної справи, що в свою чергу також виключає їх обґрунтованість.

Доводи відповідача щодо ненадання декларантом договору про перевезення товару спростовуються змістом самої митної декларації, в графі 44 якої зазначено про вказаний договір від 29.04.2020 та відображено його серед переліку наданих декларантом документів у картці відмови в прийнятті такої митної декларації від 21.12.2020, виданої самим митним органом.

Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.

З приводу обраного відповідачем методу визначення митної вартості колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначену в оскаржуваному рішенні від 21.12.2020 відкориговану митну вартість визначено відповідачем за другорядним методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів на підставі наявної в митного органу інформації, яка міститься в МД № UA100310/2020/664794 від 08.10.2020 та № UA100310/2020/667194 від 12.11.2020.

Згідно з частинами 1-4 статті 60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та вмотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Застосовуючи другорядний метод визначення митної вартості (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), відповідач використовував митні декларації № UA100310/2020/664794 від 08.10.2020 та № UA100310/2020/667194 від 12.11.2020, при цьому, як зазначалось вище, обмежився лише посиланням на їх номер та дату, які були взяті за основу для коригування митної вартості оцінюваного товару, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності коригування митної вартості ввезеного позивачем товару за другорядний метод визначення митної вартості (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) згідно з оскаржуваним рішенням № UA807000/2020/002672/2 від 21.12.2020.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA807000/2020/002672/2 від 21.12.2020, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, підлягає скасуванню і картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2020/00653, прийнята відповідачем у зв`язку з винесенням цього рішення.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2020/00653від 21.12.2020 року, є неналежним способом захисту прав позивача, оскільки позивачем було оформлено товар під гарантію по МД від 21.12.2020 №UА807200/2020/019789 (з урахуванням вимог частини дев`ятої статті 55 МК України), колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Так, як вбачається зі змісту вказаної картки відмови, остання містить вимоги, виконання яких забезпечує митне оформлення - подання нової МД з урахуванням відомостей, наведених у рішенні про коригування митної вартості.

Тобто, подання нової митної декларації не було для декларанта повністю добровільним.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист права здійснити митне оформлення за митною вартістю, визначеною ним самостійно, а також інтересом, який полягає у одержанні правових підстав для повернення митних платежів, сплачених у зв`язку з прийняттям відповідачем спірного рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Таким чином, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав належний спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17.

З приводу вимог апеляційної скарги позивача, яка мотивована незгодою з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями частин 3 та 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа № 640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії договору про надання професійної правничої допомоги № 69/12-20 від 22.12.2020 року, укладеного між позивачем та адвокатом Паркулабом Андрієм Володимировичем (а.с.64-66), розрахунку суми вартості послуг за договором № 69/12-20 від 22.12.2020 року про надання професійної правничої допомоги адвоката (а.с. 67-68), квитанції до прибуткового касового ордеру № 12 від 22.12.2020 про сплату позивачем адвокату Паркулабу А.В. на підставі договору № 69/12-20 від 22.12.2020 року грошових коштів у розмірі 20000 грн (а.с 69).

Зі змісту розділу 1 договору № 69/12-20 від 22.12.2020 вбачається, що предметом цього договору є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, підготовка доказів, позовної заяви, процесуальних документів і участь в провадженні в суді першої і другої інстанції справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/002672/2 від 21.12.2020, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807200/2020/00653.

Зміст, обсяг і вартість послуг, що надаються, встановлюється в розрахунку суми вартості послуг, який є невід`ємною частиною цього договору.

Обмежень повноважень представника цим договором не встановлюється.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. вказаного договору професійна правнича допомога адвоката, представництво в суді та інші види професійної правничої допомоги, пов`язані зі справою, оплачуються Клієнтом відповідно до розрахунку суми вартості послуг, який є невід`ємною частиною цього договору, встановлює обсяг і вартість послуг, що надаються. Встановлюється порядок обчислення гонорару Виконавця - фіксований розмір.

Встановлюється 100% попередня оплата послуг Виконавця відповідно до узгодженого розрахунку суми вартості послуг, яка сплачується в строк, встановлений Сторонами у розрахунку суми вартості послуг, на поточний рахунок Виконавця або готівкою, з видачею Клієнту квитанції.

Так, відповідно до вказаного розрахунку суми вартості послуг за договором № 69/12-20 від 22.12.2020 судом встановлено, що сторони узгодили надання виконавцем наступних послуг:

- підготовка позовної заяви і участь в провадженні в суді першої інстанції, яка включає в себе: первинний аналіз матеріалів справи; аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи і використання релевантної практики під час підготовки позовної заяви; підготовка тексту позовної заяви; збір доказів, замовлення перекладу документів (за необхідності); підготовка додатків до позовної заяви (в двох екземплярах); подача позовної заяви в суд; підготовка і участь у судових засіданнях; отримання судового рішення і виконавчих листів; усні і письмові консультації; складання процесуальних документів (клопотань, заяв тощо) за необхідності, документальне оформлення наданих послуг.

Розмір винагороди (гонорару) Адвоката за цим актом становить 20 000 грн.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст.134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

На виконання вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (вказаний висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

З огляду на це, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги отриманої при розгляді справи в суді першої інстанції, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг).

Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази подання відповідачем заперечень з приводу заявленого до відшкодування розміру судових витрат, не наведено жодного доводу, який би свідчив про неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт або непідтвердження вимоги про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу належними та допустимими доказами.

При цьому як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було отримано копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви 14.01.2021, в якій позивачем і було відображено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, а також поданим відповідачем відзивом на позовну заяву ФОП ОСОБА_1 , в якому наведено лише доводи щодо правомірності винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та відсутні будь-які заперечення щодо стягнення на користь позивача за рахунок Слобожанської митниці Держмитслужби витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявленого представником позивача розміру витрат на правничу допомогу, що в силу наведеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, свідчить про відсутність підстав у суду першої інстанції для відмови у відшкодуванні чи перегляду заявленої суми, колегія суддів вважає, що заява представника позивача про стягнення з відповідача, понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції, покладений в підґрунття мотивування відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, щодо ненадання доказів фактичного виконання наданої правової допомоги (звіту про надану правову допомогу, акту здачі-приймання правничої допомоги), що унеможливлює встановити кількість витраченого часу, зміст наданих послуг та загальну їх вартість, колегія суддів вважає помилковим, оскільки, як зазначено вище, договором № 69/12-20 від 22.12.2020 встановлено, що зміст, обсяг і вартість послуг, що надаються, встановлюється в розрахунку суми вартості послуг, який є невід`ємною частиною цього договору, копію якого було надано позивачем до суду першої інстанції та в якому міститься вся необхідна інформація щодо змісту наданих послуг та їх вартості. Посилання на неможливість встановлення кількості витраченого часу є необґрунтованим з огляду на встановлення вказаним договором № 69/12-20 від 22.12.2020 про надання правничої допомоги фіксованої суми оплати гонорару адвоката, що не залежить від кількості витрачених ним годин на надання правових послуг позивачу.

З огляду на викладене, враховуючи ненадання відповідачем до суду першої інстанції жодних заперечень з приводу заявленого представником позивача до стягнення розміру витрат з правничої допомоги, колегія суддів вважає, що останні мають бути відшкодовані позивачу у повному обсязі, що зумовлює задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

З приводу відшкодування витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, визначеної представником позивача у розмірі 9800 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач просить суд стягнути з Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 9800 грн.

На підтвердження надання послуг з правової допомоги в суді апеляційної інстанції та їх оплати, представником позивача надано до суду наступні документи: копії додаткової угоди до договору від 22.12.2020 №69/12-20 про надання професійної правничої допомоги адвоката від 15.06.2021, квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 15.06.2021 про сплату позивачем адвокату Паркулабу А.В. грошових коштів на підставі договору від 22.12.2020 №69/12-20 у розмірі 9800 грн, акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором від 22.12.2020 №69/12-20 про надання професійної правничої допомоги адвоката від 16.06.2021 всього на суму 9800 грн.

Вказаною додатковою угодою від 15.06.2021 додано до договору від 22.12.2020 №69/12-20 п. 4.6. в наступній редакції : "4.6 Після виконання окремого виду робіт (надання послуги) Виконавець складає акти виконаних робіт (наданих послуг), які містять в собі детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), у випадку погодинної оплати час, витрачений адвокатом на їх виконання (надання), і розмір гонорару", а також пункт 4.8. відповідно до якого вартість однієї години адвоката з виконання цього договору, у випадку погодинної оплати, встановлюється в розмірі 1400 грн.

Зі змісту вказаного акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором від 22.12.2020 № 69/12-20 про надання професійної правничої допомоги адвоката від 16.06.2021 колегіє суддів встановлено, що виконавцем надано замовнику правову послугу з підготовки відзиву на апеляційну скаргу, яка включає в себе аналіз рішення суду, аналіз доводів апеляційної скарги, підготовку та відправку відзиву на апеляційну скаргу тривалістю 7 годин, вартістю 9800 грн, із розрахунку 1400 грн за одну годину роботи адвоката.

Як зазначалось вище, зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

На виконання вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Так, представник відповідача у наданих до суду запереченнях, з приводу вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9800 грн зазначив, що визначена представником позивач сума за підготовку відзиву на апеляційну скаргу (9800 грн) є явно необгрунтованою та не відповідає принципу співмірності з огляду на ціну позову, тривалість розгляду справи та розгляд її в порядку письмового провадження. Зауважив, що надану заявником копію квитанції №1 не можна вважати платіжним документом, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, а, отже, має відповідні рахунки в банках, що свідчить про те, що сплата послуг з правової допомоги має відбуватись на підставі рахунків-фактури, які представником позивача надано не було.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, зазначає наступне.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу за підготовку відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 9800 грн, на складання якого представник позивача витратив 7 годин, колегія суддів, дослідивши зміст та обсяг вказаного відзиву, в якому на двох з чотирьох аркушів наведено доводи незгоди з вимогами апеляційної скарги, які частково повторюють доводи позовної заяви, а на інших двох вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу за складання даного відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки складання відзиву на апеляційну скаргу, з огляду на вказані вище обставини, не могло зайняти більше двох годин, обґрунтованим та пропорційним до обсягу виконаної адвокатом роботи в цій частині буде розмір, що становить 2800 грн, із розрахунку 1400 грн. за 1 годину роботи.

При цьому колегія суддів не вважає за доцільне надавати окрему оцінку послугам, надання яких представник позивача включив до послуги з підготовки відзиву на апеляційну скаргу (аналіз рішення суду та доводів апеляційної скарги, підготовка та відправка відзиву на апеляційну скаргу), оскільки їх надання дійсно є складовою процесу складання відзиву та не може вважати самостійними послугами з правової допомоги.

За таких обставин, дослідивши зміст та обсяг складеного представником позивача відзиву на апеляційну скаргу, а також враховуючи складність даної справи, значення її для сторони, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в цій частині у розмірі 2800 грн, що з огляду на вказані обставини, є співмірним та пропорційним відносно виконаної адвокатом роботи та відповідає висновкам суду апеляційної інстанції, прийнятими за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на викладене, враховуючи, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA807000/2020/002672/2 від 21.12.2020 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2020/00653, однак помилково зазначив про відсутність підстав для задоволення вимог в частині відшкодування витрат за надання правової допомоги в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року по справі № 520/19056/2020 в частині відмови у задоволенні вказаних вимог слід скасувати та прийняти в цій частині постанову про їх задоволення.

Керуючись ст.ст.134, 139, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі № 520/19056/2020 - в частині відмови в задоволенні вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги у розмірі 20000 грн - скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою вказані вимоги задовольнити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі №520/19056/2020 - залишити без змін.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) грн 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій