Справа № 280/5466/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
14 липня 2021 року (о 14 год. 30 хв.)Справа № 280/5466/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6, оф. 14), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
30.06.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (далі відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в якій просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №64092856 від 12.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач, в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», безпідставно відкрив виконавче провадження та виніс оскаржувану постанову, оскільки відповідач приймає до виконання виконавчі документи, та, відповідно, відкриває виконавче провадження виключно за місцем проживання, перебування, роботи боржника, яким є м. Київ або у разі наявності майна боржника, місцем знаходження якого є м. Київ. Окрім того, однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. Відповідач є приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва, а тому його діяльність згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» не розповсюджується на боржників, що проживають на території Запорізької області. Таким чином, вбачається порушення правил територіальної підвідомчості з богу відповідача. На підставі викладеного просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05.07.2021 відкрито провадження у справі та призначене засідання на 13.07.2021.

07.07.2021 від відповідача до суду надійшов відзив (вх. №38406) у якому зазначає, що 12.01.2021 стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання виконавчого напису 114464 від 18.12.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 38936,13грн. У відповідності до ст. ст. 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» 12.01.2021 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64092856. Так, у заяві стягувача та у виконавчому написі нотаріуса, вказано адреса боржника, а саме, місце проживання: АДРЕСА_2 . Отже, місце проживання боржника знаходиться у виконавчому окрузі, у якому здійснює діяльність приватний виконавець. Відтак, позовні вимога є необґрунтованими.

У судове засідання 13.07.2021 учасники справи чи їх представники не прибули.

Представник позивача 13.07.2021 надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Третя особа правом на подання до суду пояснень по суті спору не скористалася.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно паспорту серії НОМЕР_2 позивач з 26.11.2002 по 02.04.2009 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а з 09.04.2006 - за адресою: АДРЕСА_4 .

18.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Київської області Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис за №114464 про стягнення з позивача на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", як кінцевого на момент вчинення напису правонаступника усіх прав та обов`язків ПАТ «Родовід Банк» за укладеним із позивачем кредитним договором №Ск-007-000793/2-2008 від 26.02.2008, заборгованості в розмірі 38936,13 грн.

При цьому, в означеному виконавчому написі адресою реєстрації боржника вказано: АДРЕСА_5 , а в якості місця проживання боржника зазначено наступну адресу: АДРЕСА_2 .

12.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" звернулося до приватного виконавця із заявою вих. № 14137207 про примусове виконання виконавчого напису № 114464 від 18.12.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 38936,13грн., в якій зазначено фактичну адресу боржника: АДРЕСА_2 .

12.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №64092856 з примусового виконання виконавчого напису №114464 від 18.12.2020.

В зазначеній постанові про відкриття виконавчого провадження в графі адреса боржника зазначено: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2

Не погодившись із винесеною приватним виконавцем постановою про відкриття виконавчого провадження №64092856 від 12.01.2021, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

У частині 1 статті 4 Закону №1404-VIIІ визначено вимоги до виконавчого документа, а саме: у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно із приписами частини 4 статті 4 Закону №1404-VIIІ, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (частина 2 статті 24 Закону №1404-VIIІ).

На підставі частини 1 статті 28 Закону №1404-VIIІ, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів №1403-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону №1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України Про виконавче провадження випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону №1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частинами 1, 2 статті 25 Закону №1403-VIII, визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Положеннями статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні №1382-IV від 11.12.2003 (далі - Закон №1382-IV) установлено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною 2 статті 2 Закону №1382-IV визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802; далі - Інструкція №512/5, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться (яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця (абз. 4 п. 3 розд. ІІІ Інструкції №512/5).

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції №512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

За змістом пункту 13 розділу ІІІ Інструкції №512/5, приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджено наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 за №282/20595 (далі - Порядок №296/5, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до пунктів 1 та 2 глави 12 розділу І Порядку №296/5, захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна.

Згідно з підпунктами 2.1, 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку №296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

- відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

- дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

- номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;

- строк, за який має провадитися стягнення;

- інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Пунктом 4 Глави 16 розділу II Порядку №296/5 визначено зміст виконавчого напису, зокрема, найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб).

Відповідно до підпунктів 7.1, 7.6 глави 16 розділу II Порядку №296/5, у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Під час розгляду справи судом встановлено, що приватний виконавець Малкова Марія Вікторівна здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Також, встановлено, що боржником у виконавчому провадженні №64092856 є фізична особа ОСОБА_1 , який, згідно штампів у паспорті з 26.11.2002 по 02.04.2009 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а з 09.04.2006 - за адресою: АДРЕСА_4 .

Підставою для прийняття відповідачем до виконання виконавчого документу стало зазначене у заяві про примусове виконання рішення фактичне місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, усі долучені до заяви документи, які наявні в матеріалах виконавчого провадження, відомостей про вказану адресу не містять.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, зазначена в заяві про відкриття виконавчого провадження адреса місця проживання боржника документально не підтверджена, тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника.

З аналізу встановлених обставин вбачається, що місце проживання та місце здійснення підприємницької діяльності боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Малкова М.В. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні №64092856 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Жодних доказів проживання, перебування позивача в місті Києві, як і знаходження в останньому його майна відповідачем суду не надано.

Зазначена вище адреса місця проживання позивача в місті Києві вперше була зазначена приватним нотаріусом Гораєм О.С. у виконавчому написі, після чого була вказана в заяві приватному виконавцю про примусове виконання виконавчого напису.

Водночас, вказана у виконавчому написі та заяві стягувача інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві, без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника на дату відкриття виконавчого провадження, оскільки у протилежному випадку допускалася б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) задля штучної зміни виконавчого округу.

При цьому, суд враховує, що Закон № 1404-VIII не передбачає можливості передачі приватним виконавцем виконавчого документа після відкриття виконавчого провадження у разі отримання інформації про відсутність у його виконавчому окрузі місця проживання чи майна боржника, а тому перевірка відповідних даних має проводитись саме на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки здійснення заходів примусового виконання вимог виконавчого документа у м. Києві значно обмежує права боржника на участь у виконавчому провадженні з огляду на територіальну віддаленість через фактичне проживання позивача у Дніпропетровській області.

Отже, у даному випадку відповідач, отримавши заяву про примусове виконання рішення, повинен був перевірити, чим підтверджується факт проживання позивача в місті Києві, оскільки з документів чітко вбачається, що зареєстрованим, тобто документально підтвердженим місцем проживання позивача, є Запорізька область, і, встановивши, що таких доказів немає, повернути виконавчий документ стягувачу.

Щодо посилання відповідача на позицію Верховного Суду від 09 грудня 2020 року (справа № 460/3537/20).

Верховний Суд у цій справі, за подібних обставин, за участі приватного виконавця виконавчого округу міста, дійшов висновку про правомірність його дій щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, в якому було вказано адресу місця фактичного проживання боржника, що знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.

Проте, 31 березня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, за аналогічних обставин справи, ухвалив постанову у справі №380/7750/20 за позовом фізичної особи до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, де висловив протилежну позицію.

Так, у цій справі № 380/7750/20, Верховний Суд залишив рішення судів попередніх інстанцій в силі, які визнали протиправною та скасували постанову про відкриття виконавчого провадження з підстав того, що, на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. не володіла достовірною інформацією про фактичне проживання боржника у місті Києві, оскільки стягувач не надав жодних підтверджуючих документів.

Верховний Суд зазначив, що вказана у виконавчому написі інформація про місце проживання позивача (боржника у виконавчому провадженні) у місті Києві не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого документа у місті Києві без перевірки приватним виконавцем інформації про дійсне місце проживання боржника на час відкриття виконавчого провадження.

Така ж позиція викладена Верховним Судом у постановах від 29.04.2021 у справі №300/3258/20, від 05.05.2021 у справах № 620/2957/20, № 280/5862/20, №160/15005/20.

Тобто, Верховний Суд висловив правові висновки щодо правильного застосування норм матеріального права з приводу спірних правовідносин і ці правові висновки, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, є обов`язковими для судів.

За таких обставин, суд повинен керуватися останньою практикою Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача - приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження №64092856 не було доказів проживання, перебування боржника у виконавчому окрузі міста Києва, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 12.01.2021 про відкриття виконавчого провадження №64092856 прийнята відповідачем всупереч вимог частини 2 статті 24 Закону України №1404-VIII, оскільки виконавчий документ прийнято до виконання з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Вказані обставини не були перевірені та враховані відповідачем під час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому таке рішення приватного виконавця є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», отже, спірна постанова підлягає скасуванню, у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження не за місцем виконання.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Слід також зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн., що підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6, оф. 14), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про відкриття виконавчого провадження №64092856 від 12.01.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00грн (дев`ятсот вісім грн. 00 коп) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, в 10-денний строк з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 14.07.2021.

Суддя Ю.В. Калашник