Справа № 200/6518/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р. Справа№200/6518/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про: визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоодержаної пенсії ОСОБА_2 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 недоодержану суму пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 37046,74 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоодержаної пенсії ОСОБА_2 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 недоодержану суму пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 37046,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 19.02.1997 року до його смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує на те, що її чоловік ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ та перебував на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. У зв`язку з перебуванням за місцем мешкання у м. Горлівці та обмеженнями перетину лінії розмежування, запровадженими через поширення інфекції СОVID-19, ОСОБА_2 не зміг своєчасно отримати пенсію. Позивач наголошує, що на момент смерті її чоловіка ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сума недоотриманої пенсії склала 37046,74 грн.

Позивач вказує, що реалізуючи своє право на отримання недоодержаної у зв`язку зі смертю пенсії чоловіка 22.04.2021 року звернулася до відповідача із заявою про виплату їй недоотриманої пенсії, однак листом від 26.04.2021 № 0500-0304-8/9826 відповідач відмовив їй у виплаті недоотриманої пенсії та запропонував надати довідку про сумісне проживання з ОСОБА_2 на день його смерті.

Позивач зазначає, що фактичною підставою для відмови позивачу у виплаті недоодержаної пенсії стали розбіжності у даних щодо місця фактичного мешкання позивача та її чоловіка, зазначені у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, у неї - АДРЕСА_1 , у нього - АДРЕСА_2 . Проте, позивач вважає такі доводи відповідача протиправними, оскільки ОСОБА_2 помер у м. Горлівці, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть від 03.11.2020 року № НОМЕР_1 , копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 та копію рішення суду від 14.05.2021 року. За вказаною адресою на момент смерті були зареєстровані і позивач і ОСОБА_2 , що підтверджується копіями їх паспортів та копією Домової книги. Крім цього, факт сумісного проживання підтверджується копіями довідок, виданих Пантелеймонівською селищною адміністрацією від 05.04.2021 № 01-22-257 та від 25.05.2021 № 455. Позивач наголошує, що на момент смерті чоловіка вони проживали разом у місті Горлівки.

Крім того, позивач зазначає, що діюче законодавство не передбачає надання саме довідки про сумісне проживання, а вимагає надання паспорту або іншого документу, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Також, позивач вважає необґрунтованим посилання відповідача на довідки про взяття на облік ВПО, як документи, що доводять факт не проживання її з чоловіком, оскільки довідки від 14.03.2017 року № 74246 та від 04.06.2018 року № 74247 видані у 2017-2018 роках та не можуть доводити фактичне мешкання особи станом на 03.11.2020 року, тобто на час смерті ОСОБА_2 .

З огляду на вказані обставини позивач вважає що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо та не пропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав позивача на отримання цих сум, у зв`язку з чим просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка, про що 15.04.2021 року зроблено відповідний актовий запис № 1307 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , отже позивач мав право на звернення для отримання недоодержаної з відповідною заявою до 03.05.2021 року.

Відповідач вказує , що постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402. Згідно із пунктом 4 вказаного Порядку № 3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначаються пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Відповідач наголошує, що оскільки у Порядку № 3-1 відсутні норми, які визначають перелік документів необхідних для виникнення права на отримання недоотриманої пенсії, то у даному випадку вважаємо за можливе застосувати норми Порядку подання та оформлення документів для призначення(перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так п. 2.26 Порядку для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника, крім того члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті. За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (пункт 2.22. Порядку № 22-1). Відповідач вказує, що позивач звернулася, з відповідною заявою, до управління 22.04.2021 року не надано довідки про сумісне проживання з померлим на дату смерті. Про необхідність надання означеного документа позивача було повідомлено листом Головного управління від 21.05.2021 року № 0500-0302-8/12332, однак позивач у зазначений строк довідки так і не надала.

Крім того, відповідач наголошує, що надана позивачем довідка Пантелеймонівської сільської адміністрації м.Горліки від 25.05.2021 № 455, не може бути врахована при розгляді справи, оскільки вона видана на терарії, що не підконтрольна українській владі.

Також, на думку відповідача, наявні в матеріалах справи документи не підтверджують сумісне проживання, оскільки адреса фактичного проживання померлого ОСОБА_2 згідно довідки внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , а адреса фактичного проживання позивача - АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що ним не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Позивач не погодившись з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого підтримав обставини викладені у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року заява Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 (а.с. 10).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_3 до АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 14 березня 2017 року № 74246 (а.с. 20).

Позивач є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджено копіями таких документів: паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 (а.с. 13), свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с. 12), довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № 74247 від 04.06.2018 року (а.с. 21).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 квітня 2021 року у справі № 234/4874/21 за заявою ОСОБА_1 встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Горлівки, визначено дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та місце смерті м. Горлівка, Донецька область, Україна (а.с. 16).

На підставі зазначеного рішення суду Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) видано свідоцтво від 15 квітня 2021 року серії НОМЕР_2 про смерть ОСОБА_2 (а.с. 15).

Згідно довідки № 440/03.2-11 від 14.07.2021 року про доходи пенсіонера ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецькій області і отримував пенсію за вислугу років, сума недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 складає 37046,34 грн. (а.с. 66).

У зв`язку з наявністю недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 у розмірі 37046,34 грн. позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії від 22.04.2021 року, відповідно до якої просила виплатити недоотриману пенсію за померлого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом № 1307 від 15.04.2021 року. До заяви позивачем були надані наступні документи: копія паспорту, копія рішення суду, реквізити Ощадбанку, копія паспорта померлого, копія свідоцтва про свідоцтва про смерть, довідка ВПО померлого, довідка ВПО та ІНН позивача (а.с. 48).

Листом від 26.04.2021 року № 0500-0304-8/9826 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача, що для вирішення питання щодо отримання недоотриманої пенсії за померлого чоловіка ОСОБА_2 позивачу необхідно надати довідку про сумісне проживання з ОСОБА_2 на день його смерті до управління Пенсійного фонду за місцем проживання (реєстрації) або до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 12).

З матеріалів справи встановлено, що представник позивача 14.05.2021 року звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з адвокатським запитом за вих. № 154, відповідно до якого просив надати інформацію стосовно того за який період фактично недоотримано пенсію ОСОБА_2 , яка сума пенсії фактично недоотримана ОСОБА_2 , чи приймався управлінням акт індивідуальної дії про відмову ОСОБА_1 у виплаті недоотриманої пенсії її покійним чоловіком згідно поданої нею заяви (а.с. 28).

Листом від 21.05.2021 року № 0500-0302-8/12332 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило представника позивача, що 22.04.2021 року до Головного управління надійшла заява від ОСОБА_1 та пакет документів для виплати недоотриманої пенсії за померлого чоловіка ОСОБА_2 . Адреса фактичного місця проживання ОСОБА_2 згідно довідки внутрішньо переміщеної особи АДРЕСА_2 , яка не співпадає з адресою фактичного проживання ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 . Враховуючи вищезазначене для вирішення питання щодо отримання недоотриманої пенсії за померлого чоловіка ОСОБА_2 гр. ОСОБА_1 необхідно надати довідку про сумісне проживання на день його смерті до управління Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації), або до Головного управління ( АДРЕСА_4 ). На дату смерті у гр. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) залишились недоотримана пенсія за період з 01.05.2018 року по 30.09.2018 року у сумі 25002,215 грн., але означені суми не включаються до складу спадщини згідно ст. 61 Закону № 2262 (а.с. 29).

Позивач не погодившись з діями відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 неодержаної ОСОБА_2 пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі Закон № 2262).

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримувала пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, спірні правовідносини регулюються саме вищевказаним Законом № 2262.

Статтею 61 Закону № 2262 визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 р. № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно із пунктом 4 вказаного Порядку, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.

Приписами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

З огляду на те, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 30 січня 2007 р. № 3-1 не визначає перелік документів, які необхідно надати до заяви про отримання недоотриманої пенсії, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Абзацами першим, третім пункту 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину (абзац четвертий пункту 2.26 Порядку № 22-1).

За документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім`ї, а також рішення суду (пункт 2.16 Порядку № 22-1).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку № 22-1).

Отже, згідно з наведеними приписами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а вразі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Абзацом першим частини другої, частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абзац шістнадцятий частини першої статті 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції»).

Відповідно до частини другої статті 64 Житлового Кодексу Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 19 лютого 1997 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії № НОМЕР_6 , виданим Горлівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області (а.с. 14).

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 та ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 встановлено, що позивач та її чоловік ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_5 (а.с. 10, 12).

Суд зазначає, що у рішенні Краматорського міського суду Донецької області від 14 квітня 2021 року у справі № 234/4874/21 та свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 , виданому Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) місце смерті ОСОБА_2 встановлено м. Горлівка (а.с. 15, 16).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 2515 від 03.11.2020 року, виданої Горлівським відділенням Республіканського бюро судово - медичної експертизи, встановленно, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка- Пантелеймонівка (а.с. 17).

З огляду на вищезазначені документи встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Горлівка - Пантелеймонівка.

Отже з вищеописаних письмових доказів судом встановлено, що позивач є членом сім`ї, яка проживала разом з пенсіонером ОСОБА_2 на день його смерті, тому відповідно до статті 61 Закону № 2262 має право на виплату недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії.

Стосовно твердження відповідача на те, що у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 березня 2017 року № 74246 та від 04 червня 2018 року № 74247, виданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно, зазначені різні адреси місця фактичного проживання позивача та її померлого чоловіка, у зв`язку з чим зазначені обставини не підтверджують сумісне проживання останніх, суд не враховує, оскільки матеріалами справи підтверджено, що на час смерті ОСОБА_3 знаходився у місті Горлівка, тобто за місцем реєстрації визначеному у паспорті громадянина України, а не за місцем фактичного проживання у м. Краматорську.

Також позивачем на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_2 надано довідку Пантелеймонівської селищної адміністрації м. Горлівки від 05.04.2021 року № 01-22-257, відповідно до якої підтверджено, що на момент смерті гр. ОСОБА_2 він дійсно був зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , та разом з ним за вказаною адресою зареєстрована його дружина ОСОБА_1 (а.с. 22), яка не прийнята відповідачем, як така, що видана створеним у не передбаченому законом порядку органом на тимчасово окупованій території.

Проте, з такими твердженнями суд погодитися не може, зважаючи на таке.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист.

Таким чином, суд вважає, що довідка Пантелеймонівської селищної адміністрації м. Горлівки від 05.04.2021 року № 01-22-257 має враховуватися як доказ спільного проживання позивача та її чоловіка ОСОБА_2 . Тим більше, що вказана у цій довідці інформація підтверджена іншими допустимими доказами - відміткою про зареєстроване місце проживання у паспортах позивача та її чоловіка ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що матеріалами справи спростовують твердження відповідача про відсутність належних та допустимих доказів спільного проживання позивача та її чоловіка ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області безпідставно у листі від 26 квітня 2021 року № 0500-0304-8/9826 зазначив про необхідність надання довідки про сумісне проживання, а не прийняв рішення про виплату ОСОБА_1 недоотриманої за життя ОСОБА_2 суму пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вся недоотримана за життя ОСОБА_2 пенсія має бути виплачена позивачу без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у спосіб визначений позивачем, а саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 недоодержану суму пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 37046,74 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоодержаної пенсії ОСОБА_2 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 недоодержану суму пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 37046,74 грн.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоодержаної пенсії ОСОБА_2 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 недоодержану суму пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 37046,74 грн. - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоодержаної пенсії ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_6 ) недоодержану суму пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 37046 (тридцять сім тисяч сорок шість) гривень 74 копійки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_6 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Повний текст рішення складено та підписано 14 липня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська