Справа № 500/740/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/740/21 пров. № А/857/10980/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Качмара В.Я., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Квітовської Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року (суддя Баранюк А.З., м. Тернопіль, повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 12.09.2018 № та від 17.01.2019 №; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невідображення достовірних облікових даних в інтегрованих картках платника податку зі збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2020; зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування фізичних осіб, а саме: внести дані до страхового стажу позивача за період з 2015 по 2020 включно в інтегровану картку платника податку з ЄСВ (відомості для пенсії та страховий стаж).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем вчасно та навіть у більшому розмірі здійснювалася сплата єдиного соціального внеску, а тому у контролюючого органу були відсутні підстави для невідображення відомостей в облікових даних ОСОБА_1 про сплату єдиного соціального внеску у 2014 році в сумі 5400,00 грн з врахуванням сплати у 2015 році - 5775,00 грн, у 2016 році - 3845,00 грн, у 2017 році - 8464,00 грн, у 2018 році - 9870,00 грн та у 2019 році - 11088,00 грн та нарахування недоїмки з такої сплати і прийняття рішення про накладення фінансових санкцій.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі №500/740/21 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 12.09.2018 № та від 17.01.2019 №. Зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області відобразити в облікових даних ОСОБА_1 сплату єдиного соціального внеску у 2014 році в сумі 5400,00 грн з врахуванням сплати у 2015 році - 5775,00 грн, у 2016 році - 3845,00 грн, у 2017 році - 8464,00 грн, у 2018 році - 9870,00 грн та у 2019 році - 11088,00 грн.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що нарахування та сплата позивачем ЄСВ відбувалася поза межами граничного терміну встановленого законодавством, у зв`язку із чим до нього відбулося застосування штрафних санкцій та нарахування пені. Так, в період з 01.01.2013-31.12.2013 позивач брав участь на добровільних засадах у загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні з тимчасовою втратою працездатності, та відповідно до якого розмір єдиного внеску складав 36,6 відсотка бази нарахування єдиного внеску. Зарахування коштів відбувалося на рахунок за кодом класифікації доходів бюджету 71050000 (для фізичних осіб-підприємців, у системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності). У 2014 році позивач продовжував сплачувати ЄСВ на рахунок 71050000 для осіб, які беруть участь на добровільних засадах у загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та станом на 05.02.2015 подав звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік на суму 5063,59 грн. Таким чином, як підтверджується інтегрованою карткою платника податку по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб - підприємців у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) позивач не сплачував єдиний соціальний внесок за 2014 рік як фізична особа-підприємець, що відповідно зумовило застосування до нього штрафних санкцій на нарахування пені.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно з даними "Податковий блок. Облік платників податків", а саме: розділ "Реєстраційні дані", позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік Тернопільською ДПІ станом на 27.04.2005, за основним кодом ВЕД 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт".

Рішенням № від 12.09.2018 Головного управління ДФС у Тернопільській області, на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за несплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 4666,56 грн за період з 21.01.2014 до 20.07.2018 та нараховано пеню у розмірі 3367,08 грн.

Рішенням № від 17.01.2019 Головного управління ДФС у Тернопільській області, на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за несплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 332,07 грн за період з 20.07.2018 по 19.10.2018 та нараховано пеню у розмірі 152,75 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 12.09.2018 № та від 17.01.2019 № є протиправними та підлягають скасуванню, а Головне управління ДПС у Тернопільській області зобов`язане відобразити в облікових даних ОСОБА_1 сплату єдиного соціального внеску у 2014 році в сумі 5400,00 грн з врахуванням сплати у 2015 році 5775,00 грн, у 2016 році 3845,00 грн, у 2017 році 8464,00 грн, у 2018 році 9870,00 грн та у 2019 році 11088,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-V (із змінами та доповненнями) (далі Закон №2464-VI).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пп. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків, зборів, платежів входить до функцій контролюючих органів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 1 ч. 8, п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

З 11 серпня 2013 року набрали чинності положення ч. 5, ч. 7 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", відповідно до яких сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

У разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Пунктом 1 ч. 10 ст. 9 цього Закону також встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Згідно з частиною 10, пунктом 2 частини 11 статті 25 вказаного Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Норма щодо своєчасності сплати єдиного внеску передбачена також Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі Інструкція №449).

Так, в розділі IV пункту 2 Інструкції №449 визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Частиною 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

За змістом ст. 45 Бюджетного кодексу України органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків і зборів та інших доходів відповідно до законодавства.

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Також пунктом 22. 4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 №2346-III передбачено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

На підставі системного аналізу наведених вище приписів нормативно-правових актів можна дійти висновку, що своєчасна сплата єдиного внеску - це внесення платниками відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

В ході судового розгляду справи встановлено, що підставою для прийняття рішень та застосування до позивача штрафних санкцій було те, що за період з 21.01.2014 до 20.07.2018 та з 20.07.2018 до 19.10.2018 позивач не здійснював у 2014 році перерахування єдиного внеску відповідно до бюджетної класифікації за кодом платежу 71040000 - для фізичних осіб - підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, а проводив за кодом платежу 71050000 - для фізичних осіб-підприємців, у системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Тобто, загальна сума ЄСВ, що належала до сплати позивачем у вказаний період сплачена повністю, але за невірним рахунком, а розбіжність виникла у зв`язку із неправильним спрямуванням призначення платежів ЄСВ.

Крім того, судом встановлено, що факт сплати ЄСВ також підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями про сплату відповідного внеску за І-ІV квартал 2014 року.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем було несвоєчасно здійснено сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску, оскільки допущена платником технічна помилка, внаслідок якої кошти помилково були перераховані на інший розрахунковий рахунок за кодом платежу 71050000 - для фізичних осіб-підприємців, у системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а не 71040000 - для фізичних осіб - підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначені штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених сум єдиного внеску на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №821/844/17.

Згідно з п.7 Розділу І Порядку заповнення реквізиту «Призначення платежу» розрахункових документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, платежів на бюджетні рахунки та/або єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на небюджетні рахунки, а також на єдиний рахунок, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24 липня 2015 року № 666, у разі заповнення реквізиту «Призначення платежу» з порушенням вимог, визначених у цьому Порядку, документ на переказ приймається до виконання. При цьому вважається, що платник податків/єдиного внеску сплачує грошове зобов`язання/єдиний внесок (код виду сплати 101).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином, за встановлених обставин справи щодо сплати платником податку узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законодавством строк, проте з помилковим зазначенням коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні, такий платник податку не вважається таким, що пропустив строк сплати податку.

Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з наведеними вище приписами нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 12.09.2018 № та від 17.01.2019 № є протиправними та підлягають скасуванню, а ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління ДПС у Тернопільській області відобразити в облікових даних ОСОБА_1 сплату єдиного соціального внеску у 2014 році в сумі 5400,00 грн з врахуванням сплати у 2015 році 5775,00 грн, у 2016 році 3845,00 грн, у 2017 році 8464,00 грн, у 2018 році 9870,00 грн та у 2019 році 11088,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що згідно зі статтею 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105 страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Вказаний реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідним позовом до належного відповідача, якщо вважає, що його право щодо зарахування йому страхового стажу порушено.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 500/740/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. Я. Качмар
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 14 липня 2021 року