Справа № 420/2486/21
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/2486/21
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із адміністративним позовом до ГУ Держгеокадастру в Одеській області, в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати накази ГУ Держгеокадастру в Одеській області за №15-19317/13-20-СГ від 30.12.2020р. та за №15-19314/13-20-СГ, якими позивачам було відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтованою площею 2,42 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0445, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів, зобов`язання ГУ Держгеокадастру в Одеській області надати позивачу дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки);

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру в Одеській області надати дозволи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтованою площею 2,42 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0445, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів, зобов`язання ГУ Держгеокадастру в Одеській області надати позивачу дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки);

- витребувати від відповідача всі інші докази, які можуть стосуватись предмету спору, на які відповідач посилався при наданні відмову у виді наказу від 30.12.2020р.;

- судові витрати, в тому числі сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача на користь позивачів;

- зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду по даній справі у строки встановлені судом в порядку ст.382 КАС України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що 26.11.2020р. вони звернулись із відповідними заявами до ГУ Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтованою площею 2,42 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства.

Однак, за результатами розгляду вказаних заяв, головне управління 30.12.2020р. прийняло накази за №15-19317/13-20-СГ та за №15-19314/13-20-СГ, якими відмовило позивачам у задоволенні їх заяв.

Не погодившись із оскаржуваними наказами позивачі звернулися в суд із відповідним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2021р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Наказ ГУ Держгеокадастру Одеської області за №15-19317/13-20-СГ від 30.12.2020р. "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Визнано протиправним та скасовано Наказ ГУ Держгеокадастру Одеської області за №15-19314/13-20-СГ від 30.12.2020р. "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Зобов`язано ГУ Держгеокадастру Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.11.2020р. про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2, 42 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу.

Зобов`язано ГУ Держгеокадастру Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 26.11.2020р. про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2, 42 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу.

Стягнуто з ГУ Держгеокадастру Одеської області (вул.Канатна, м.Одеса, 65012, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908грн..

Стягнуто з ГУ Держгеокадастру Одеської області (вул.Канатна, м.Одеса, 65012, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000грн..

Стягнуто з ГУ Держгеокадастру Одеської області (вул.Канатна, м.Одеса, 65012, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 908грн..

Стягнуто з ГУ Держгеокадастру Одеської області (вул.Канатна, м.Одеса, 65012, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм права, просять рішення суду скасувати в частині зобов`язання повторно розглянути їх клопотання від 26.11.2020р., та прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов`язати відповідача надати дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган діяв не в межах своїх повноважень та не на підставі діючого законодавства, оскільки в оскаржуваних наказах відсутні вичерпні підстави для відмови, передбачені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 26.11.2020р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися із заявами до ГУ Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2,42га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу.

30.12.2020р. ГУ Держгеокадастру в Одеській області прийнято Накази №15-19317/13-20-СГ та за №15-19314/13-20-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), орієнтований розмір земельної ділянки 2,42 га із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, з таких підстав: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам чинного законодавства.

Перевіряючи правомірність та законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а саме в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути їх клопотання від 26.11.2020р., судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні регламентовано ч.7 ст.118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 5 березня 2019р. у справі №2040/6320/18.

Разом з тим, у спірних правовідносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не надав оцінки поданим документам, прийнявши рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки в самому рішенні не навів мотивованих доводів, передбачених чинним законодавством, щодо відмови.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Приписами ч.4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку судової колегії у даному випадку належним та достатнім способом захисту прав позивачів у спірних правовідносинах є зобов`язання ГУ Держгеокадастру Одеської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26.11.2020р. про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2,42 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :01:002:0446, :01:002:0404 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв