Справа № 520/4155/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 р. Справа № 520/4155/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2021, (головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М.) по справі № 520/4155/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 однією сумою без використання при такій виплаті постанов КМУ чи інших нормативно правових актів, які надають боржнику можливість для відстрочення виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою без використання при такій виплаті постанов КМУ чи інших нормативно правових актів, які надають боржнику можливість для відстрочення виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 згідно з постановою КМУ №159 від 21 02.2001 однією сумою без використання при такій виплаті постанов КМУ чи інших нормативно правових актів, які надають боржнику можливість для відстрочення виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 та 75 % з 01.01.2019 не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок проведено на виконання постанови КМУ № 103. Вказує, що на час вчинення спірних дій постанова КМУ 103 не була визнана неконституційною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин. Також вказує, що відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 14.08.2019 804 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» виплата пенсій, перерахованих відповідно до постанови 103, здійснюється у 2019 році в розмірі 75% суми підвищення, а з 01.01.2020 пенсія виплачується в повному обсязі (з урахуванням 100% підвищення) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 1088.

ОСОБА_1 не погодившись із судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в цій частині та постановити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку та зазначає, що він мав законні сподівання на отримання пенсійних виплат з 01.01.2018 у повному обсязі, а тому на них поширюється режим "існуючого майна". Таким чином позивач має право на виплату недоплаченої пенсії однією сумою.

Також вказує, що нараховані суми пенсії не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, а тому він має право на виплату компенсації втрати частини доходу за несвоєчасну виплату пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не надало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційних скарг, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с. 10).

З 01.01.2018 позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб" № 103. Пенсія виплачується: з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% від підвищення; з 01.01.2019 щомісячно 75% від підвищення.; з 01.01.2020 щомісячно 100% від підвищення, що підтверджується довідкою від 05.03.2021 (а.с. 7).

02.03.2021 представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із адвокатським запитом, в якому просив надати офіційну інформацію щодо невиплати позивачу пенсії в розмірі, встановленому Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також за його дорученням просив перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.01.2018 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою; нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, починаючи з 01.01.2018 відповідно до постанови КМУ № 159 від 21.02.2001, без урахування постанови КМУ № 649 від 22.08.2018, здійснивши виплату компенсації однією сумою (а.с.5).

05.03.2021 відповідач листом повідомив позивача, що виплата його пенсії проводиться у встановлених на цей час розмірах, нараховані пенсійні виплати здійснювались і здійснюються своєчасно відповідно до норм чинного законодавства. Отже для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів немає підстав (а.с. 6).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у перерахунку та виплаті пенсії з 01.01.2018 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати 50 відсотків суми підвищення належної йому пенсії з 01.01.2018, оскільки право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2018, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом №2262.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що належним виконанням судового рішення в частині перерахунку та виплати пенсії буде як виплата присудженої суми як одним платежем, так і кількома платежами, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити виплату перерахованої пенсії однією сумою. Суд першої інстанції також дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії, оскільки такий дохід на момент розгляду справи в суді першої інстанції не був нарахований та отриманий, а отже вимога є передчасною.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 63 Закону 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Частина 18 ст. 43 Закону ? 2262-ХІІ встановлює, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону 2262-XII, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року 45 (далі - Порядок 45).

Пунктом 1 Порядку 45 передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Поетапність виплат підвищення перерахованої пенсії було передбачено п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі Постанова 103), відповідно до якого виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством [крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом]) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області проведено перерахунок пенсії позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року 103 та виплата вказаної пенсії позивачу здійснюється з урахуванням приписів п. 2 зазначеної постанови, а саме з 1 січня 2018 року - у розмірі 50 відсотків, а з 01.01.2019 року - у розмірі 75 відсотків.

Колегія суддів зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України 103 на час вчинення відповідачем перерахунку пенсії (з 01.01.2018 по 04.03.2019) була чинною, не була визнана неконституційною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Проте, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови 103 й зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку 45.

При цьому, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі 826/3858/18 Верховний Суд у постанові від 12.11.2019, серед іншого вказав на те, що зміст статей 51, 52, 55, 63 Закону 2262-ХІІ свідчить про наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати.

Відтак, із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі 826/3858/18 позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у рішенні від 06.08.2019 у справі 160/3586/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 та постанові від 09.04.2020 у справі 640/19928/18.

Разом із тим, скасування з 05.03.2019 в судовому порядку пункту 2 постанови 103 не впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми постанови 103 були діючими і пенсійний орган правомірно їх дотримувався.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав не враховувати приписи п. 2 Постанови 103.

Зазначений висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.06.2020 по справі 2540/2873/18.

З урахуванням відсутності у пенсійного органу в період з 01.01.2018 до 04.03.2019 іншого законного способу дій, ніж передбачений постановою 103, колегія суддів зазначає, що відповідач, виплачуючи в період з 01.01.2018 до 31.12.2018 - 50% підвищення до пенсії, а з 01.01.2019 до 04.03.2019 - 75% підвищення до пенсії позивача, перерахованої з 01.01.2018 згідно з постановами КМУ 103 та 704, діяв відповідно до п.2 постанови КМУ ? 103 та не порушив вимог ч.4 ст.63 Закону 2262-ХІІ, оскільки такий спосіб дій був прямо передбачений постановою 103.

Висновки суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних дій відповідача як таких, що порушують право позивача на мирне володіння своїм майном, колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання" якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Колегія суддів зазначає, що у спірних відносинах вимоги позивача, станом на час його звернення до суду та розгляду справи, не мали достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже постановою КМУ 103, яка була чинною до 05.03.2019, прямо передбачено порядок виплати перерахованих пенсій колишнім військовослужбовцям у такий спосіб, як це здійснено відповідачем по справі (виплата 50% підвищення з 01.01.2018 та 75% підвищення з 01.01.2019 до 04.03.2019), а також була відсутня усталена практика національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача не було "законних сподівань" на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції помилково застосував норми права, а тому рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій ГУПФУ в Харківській області за період з 01.01.2018 до 04.03.2019 щодо виплати перерахованої пенсії з обмеженням (з 01 січня 2018 року - 50% підвищення, з 01 січня 2019 року до 04 березня 2019 року - 75% підвищення), встановленим пунктом 2 постанови 103 та зобов`язання ГУПФУ в Харківській області виплатити пенсію за вказаний період з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 підлягає скасуванню, з прийняттям нового про відмову в задоволені позову в цій частині.

Скасування в судовому порядку пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України 103 після проведення перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржувані дії ГУ ПФУ в Харківській області відповідали вимогам чинного на час їх вчинення законодавства.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у зв`язку зі скасуванням пункту 2 постанови 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі 2826/3858/18, яке набрало законної сили згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії - скасовано.

Отже, з 05.03.2019 у відповідача відсутні підстави для виплати перерахованої пенсії позивача відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України 103, а відтак, позивач має право на виплату пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 05.03.2019.

Таким чином, враховуючи зазначене вище рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі 826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019, позивач саме з цієї дати (05.03.2019) набув право на виплату пенсії у 100% розмірі підвищення пенсії.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 23.04.2020 по справі 2040/7219/18 колегія суддів відхиляє, оскільки згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 по справі 755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати останню правову позицію Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 17.06.2020 по справі 2540/2873/19 зазначено, що із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі 826/3858/18, позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи саме з 05.03.2019.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 804 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" як на підставу для обмеження позивачу розміру виплати підвищення до пенсії, колегія суддів вважає безпідставним, з наступних підстав.

Постановою КМУ від 14.08.2019 804 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", яка набула чинності 04.09.2019 установлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 р. з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.

Як зазначалось вище, ч.4 ст.63 Закону 2262-ХІІ закріплено право позивача на перерахунок у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте, фактично вищевказана постанова Кабінету Міністрів України, з урахуванням вже визначеного позивачу з 05.03.2019 права на виплату пенсії у 100% розмірі підвищення пенсії, з 04.09.2019 обмежує розмір гарантованого позивачу пенсійного забезпечення у 2019 року сумою у 75% підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, тобто вказаний нормативно - правовий акт Кабінету Міністрів України є таким, що звужує зміст та обсяг існуючих прав позивача на законодавчо встановлений розмір пенсійного забезпечення.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідне право встановлювати умови, порядок та розміри надано Кабінету Міністрів України ч.4 ст.63 Закону 2262-ХІІ виключно при перерахунку пенсії, а в даному випадку питання стосується пенсії позивача, перерахунок якої мав бути зроблений станом на 05.03.2019, тобто, за значний період до ухвалення та набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України 804 від 14.08.2019, а отже в даному випадку вказана постанова не може бути застосована до ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов`язання ГУПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії підлягають задоволенню з 05.03.2019, оскільки з 01.01.2018 до 04.03.2019 відповідача діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про наявність підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу недоплачену частину основного розміру пенсії однією сумою.

Згідно зі ст.55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином ст. 55 Закону № 2262-ХІІ передбачає виплату недоплаченої пенсії однією сумою лише в тому разі, якщо пенсія належала пенсіонеру, однак, не була отримана ним вчасно з власної вини.

Разом з тим, ця норма не містить приписів, які б визначали спосіб дій органу Пенсійного фонду щодо виплати суми пенсії, що утворилася з вини органу Пенсійного фонду, зокрема, внаслідок перерахунку за рішенням суду.

Отже спосіб виконання дій, які має вчинити суб`єкт владних повноважень за рішенням суду, не визначений у спірних відносинах нормативно.

Колегія суддів зазначає, що належним виконанням судового рішення про зобов`язання пенсійного органу перерахувати та виплатити позивачу пенсію без урахування обмежень, встановлених п.2 постанови КМ України № 103, за період з 05.03.2019, буде вважатися як перерахування присудженої суми одним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення.

Колегія суддів зауважує, що виплата заборгованості за рішенням суду може бути здійснена однією сумою у разі виконання відповідачем судового рішення у спосіб, передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», однак, сам позивач вважає цю постанову такою, що не підлягає застосуванню до спірних відносин.

Доводи позивача про те, що позивач мав законні сподівання на отримання пенсійних виплат з 01.01.2018 у повному обсязі, а тому на них поширюється режим "існуючого майна" не свідчать про те, що виплата коштів позивачу повинна бути здійснена однією сумою.

Як вже зазначалось вище, майнова вимога може вважатися законними сподіваннями у тому разі, якщо вона має достатнє підґрунтя в національному законодавства або у практиці національних судів.

Беручи до уваги, що станом на дату перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 103 був чинним та підлягав застосуванню при виплаті позивачу перерахованої пенсії, колегія суддів зазначає, що вимога позивача набула характеру законних сподівань лише після того, як вказана вище норма була скасована в судовому порядку з 05.03.2019.

Слід вказати, що порушення прав позивача шляхом виплати підвищення до пенсії не в повному обсязі з 05.03.2019 відбувалося не одноразово, а кожного місяця під час виплати пенсії. Таким чином, законні сподівання позивача полягали не в тому, що йому буде однократно виплачена сума пенсії наперед за певний період, а в тому, що кожного місяця він буде отримувати пенсію з урахуванням повного обсягу підвищення.

Отже, в даному випадку відсутні підстави вважати, що законні сподівання позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити виплату заборгованості однією сумою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав у зобов`язанні відповідача здійснити виплату недоплаченої суми пенсії виключно одним платежем.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналогічні положення закріплені також і в пунктах 2, 3 Порядку №159.

Відповідно до ст. 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Частиною 2 ст. 55 Закону №2262-ХІІ передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Із аналізу наведених норм слідує, що компенсація втрати частини доходів нараховується та виплачується на вже нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України.

Основною умовою, передбаченою ст. 55 Закону №2262-ХІІ, ст. 2 Закону № 2050-III для виплати громадянину компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії.

Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.

В даному випадку позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, враховуючи їх передчасність.

Отже, враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 по справі № 404/6317/16-а, від 18.09.2018 по справі № 522/535/17, від 25.10.2018 по справі № 420/1410/17.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату його пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, за період з 01.01.2018 до 04.03.2019 з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 по справі № 520/4155/21 - скасувати в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2019 до 04.03.2019 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у виплаті ОСОБА_1 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 починаючи з 05.03.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 починаючи з 05.03.2019.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 по справі 520/4155/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова