Справа № 580/2145/21
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року справа № 580/2145/21
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 11.11.2016 по 21.02.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 11.11.2016 по 21.02.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач при звільненні з військової служби у запас мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-ХІІ.

Ухвалою від 19.04.2021 позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що про відмову у виплаті грошової компенсації за невикористані дні відпусток позивач вперше дізнався з листа №305/КП від 14.11.2019 військової частини НОМЕР_1 , тоді як позовну заяву подано до суду 13.04.2021, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду позивач 30.04.2021 подав заяву про поновлення пропущених строків звернення до суду.

Ухвалою суду від 12.05.2021 визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на адміністративний позов, відповідач зазначив, що додаткова відпустка учасникам бойових дій Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачена, а тому, відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону, стосовно цієї відпустки необхідно керуватися правилами передбаченими Законом України «Про відпустки».

Крім того, відповідач зазначив, що позивач зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 з 17.11.2016, а з огляду на той факт, що жодних належних та допустимих доказів про невикористання, або невикористання у ВЧ НОМЕР_2 додаткової відпустки учаснику бойових дій, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей позивач не надано, то позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки даний вид додаткової відпустки він використав у 2016 році, на попередньому місці служби.

Також, відповідач зазначив, що позивачу ВЧ НОМЕР_1 не було виплачено грошову компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій у зв`язку з відсутністю норми, яка б визначала компенсацію, про яку зазначає позивач в позові, та відповідно механізму нарахування і неправомірностю приймати рішення про дану виплату командиром ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідач наголосив, що момент прийняття наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №248 від 11.11.2019 позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків, а відтак строк позовної давності для звернення позивача до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, згідно частини 2 статті 122 КАС України, починається відповідно з моменту виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

31 травня 2021 року відповідач подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтував тим, що спір у справі №580/2145/21 та спір у справі №580/4964/20 має одні і ті ж сторони, один і той же предмет, а позовні вимоги обґрунтовані тим ж підставами, таким чином позивач порушив вимоги пункту 2 частини 2 статті 45 КАС України зловживаючи процесуальними правами дії, що суперечить завданню адміністративного судочинства.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Щодо строку звернення до суду з позовом, суд зазначає, що ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено строк звернення до суду.

Щодо закриття провадження у справі, то суд зазначає, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у адміністративній справі №580/4964/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 19.11.2015 по 31.03.2016, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 19.11.2015 по 31.03.2016, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби у військовій частині НОМЕР_3 .

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 21.02.2019 по 11.11.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 21.02.2019 по 11.11.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Тобто, у вказаній справі вже досліджено питання щодо виплати компенсації позивачу за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за періоди з 19.11.2015 по 31.03.2016 та з 21.02.2019 по 11.11.2019.

У даній адміністративній справі №580/2145/21 досліджується питання щодо невиплати компенсації позивачу за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за періоди з 11.11.2016 по 21.02.2019, тобто інші періоди ніж у адміністративній справі №580/4964/20, а тому підстави для закриття провадження у справі, передбачені пунктом 4 частиною 1 статтею 238 КАС України відсутні.

Щодо суті спору судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №248 від 11.11.2019 ОСОБА_1 , старшину батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 , звільненого з військової служби в запас наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.11.2019 №187-РС, відповідно до пункту 2 підпункту а (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, вважати таким, що з 11.11.2019 здав справи та посаду старшину батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 .

Статус учасника бойових дій отримав у 2015 році, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 19.11.2015.

Вважаючи, що позивач має право на виплату сум невикористаних днів додаткової відпустки позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII Про оборону України (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Отже, при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016-2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.08.2019 за результатами перегляду рішення Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.

Щодо вимог позивача про виплату компенсації відпустки за період з 11.11.2016 по 21.02.2019 суд вважає, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до вимог вищенаведених нормативно-правових актів військовослужбовцям за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби або її грошова компенсація.

Тобто, військовослужбовець має право на компенсацію невикористаних днів відпустки пропорційно часу, прослуженому в 2016 та в році звільнення.

Враховуючи, що позивач не прослужив повний 2016 та 2019 роки, тому має право на компенсацію днів додаткової відпустки пропорційно до прослуженого в 2016 та 2019 роках часу, тобто з 11.11.2016 по 31.12.2016, за період 2018 року та з 01.01.2019 по 21.02.2019, з врахуванням рішення суду в адміністративній справі №580/4964/20.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2018 року, та пропорціно до прослуженого часу за 2016 рік та 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.11.2019.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року, та пропорціно до прослуженого часу за періоди з 11.11.2016 по 31.12.2016 та з 01.01.2019 по 21.02.2019, з врахуванням рішення суду в адміністративній справі №580/4964/20.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 3 розділу VI Прикінцеві положення та п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко