Справа № 560/3317/19
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3317/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

30 червня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бень Я.О.,

представниці відповідача: Ковальчук Т.Р.,

представниці третьої особи: Зозулі В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Хмельницькій області () про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №22/208 від 31 липня 2019 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не розглянув в якості належних і допустимих доказів пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що податковий орган належним чином перевірив відомості щодо фактичного перебування відповідних транспортних засобів у розпорядженні позивачки.

Відзив позивачки на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Третя особа в письмових поясненнях підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивачка повноважних представників в судове засідання не направила, хоча повідомлялася про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представниці відповідача та третьої особи в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що до Головного управління ДФС у Хмельницькій області надійшли листи ДФС України №12422/7/99-99-13-04-03-17 від 15.04.2019 року та №18069/7/99-99-13-04-02-17 від 06.06.2019 року про перевірку відомостей з інформаційних систем ДФС щодо водіїв та транспортні засоби, які протягом 2016 - 2018 років залучались для здійснення міжнародних перевезень, а також відомостей щодо використання праці найманих працівників без оформлення трудових договорів. Зокрема, серед осіб, відомості щодо яких підлягали перевірці, зазначена ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 20.06.2019 року та направлення на проведення перевірки у період з 24.06.2019 р. по 01.07.2019 р. у приміщенні Кам`янець - Подільського управління ГУ ДФС у Хмельницькій області (м. Кам`янець - Подільський) працівниками податкового органу проведена документальна позапланова перевірка з питань дотримання ОСОБА_1 законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору до бюджету, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт від 08.07.2019 року №0515/22-01-13-03/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог КЗпП України, що полягає у використанні праці семи найманих працівників без належного оформлення трудового договору, неповідомленні територіальним органам Державної фіскальної служби про прийняття їх на роботу. Факт використання праці неоформлених найманих працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 встановлений ГУ ДФС на підставі пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також на підставі інформації з баз даних, які були викладені у вигляді таблиць - додатків до листів ДФС України №12422/7/99-99-13-04-03-17 від 15.04.2019 року та №18069/7/99-99-13-04-02-17 від 06.06.2019 року.

Вказаний акт скерований Управлінню Держпраці у Хмельницькій області.

31 липня 2019 року на підставі акта від 08.07.2019 року №0515/22-01-13-03/ НОМЕР_1 керівник управління Держпраці прийняв постанову №22/208 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 876 330,00 грн.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази допуску ОСОБА_1 громадян ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до роботи без оформлення з ними трудових договорів, відтак позивачку безпідставно притягнуто до відповідальності відповідно до ч. 2 статті 265 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (Закон №877-V в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 6 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Абзацом 2 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, відповідальність згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Згідно з ч.4 ст.265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.2 п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (далі - Порядок №509 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Таким чином, акт перевірки територіального органу ДПС може бути підставою прийняття постанови про накладення штрафу відповідно до ст.265 КЗпП України.

П.п.3-6 Порядку №509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з наявними в матеріалах справи доказами відповідачем дотримано вказаний вище порядок розгляду справи про накладення штрафу (т.1 а.с.117-120).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт використання ФОП ОСОБА_1 праці неоформлених найманих працівників, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржувана постанова про накладення штрафу №22/208 від 31 липня 2019 року (т.1 а.с.64-68) прийнята на підставі акта документальної виїзної перевірки ГУ ДФС України у Хмельницькій області від 08.07.2019 року №0515/22-01-13-03/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.69-98).

Згідно з вказаним актом встановлено, що за період, що перевірявся, ФОП ОСОБА_1 укладено трудовий договір №5960 від 07.11.2006 з ОСОБА_3 , згідно з яким ОСОБА_3 здійснював міжнародні перевезення (водій). Даний трудовий договір розірвано 31.01.2016 за угодою сторін згідно з п.1 чт.36 КЗпП України.

В той же час на підставі листа ДФС України №18069/7/99-99-13-04-02-17 від 06.06.2019 з додатками, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.159-160), та пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.114-115) податковий орган встановив, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 працювала на ринку міжнародних вантажних перевезень (КВЕД 49.41, 52.29) та використовувала працю найманих працівників, які використовувались при наданні послуг з міжнародних перевезень без оформлення трудових договорів.

Так, до листа ДФС України №18069/7/99-99-13-04-02-17 від 06.06.2019 долучено інформацію про водіїв і транспортні засоби, які протягом 2016-2017 років залучалися платниками податків для міжнародних перевезень (т.1 а.с.160), згідно з якою протягом 2016-2017 під час здійснення міжнародних перевезень в якості водіїв транспортних засобів, що належать ФОП ОСОБА_1 , кордон з Україною перетинало 7 осіб: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

На підставі вказаних вище матеріалів податкової перевірки відповідач дійшов висновку про те, що здійснюючи діяльність з міжнародних перевезень вантажним автомобільним транспортом з метою отримання прибутку позивачка допускала працівників (водіїв) до роботи без оформлення трудових договорів, а лише за усною домовленістю, що суперечить встановленим нормам законодавства про працю.

При цьому Управління Держпраці у Хмельницькій області не проводило заходів контролю відносно ФОП ОСОБА_1 з метою додаткового з`ясування обставин, виявлених під час податкової перевірки.

Судом встановлено, що в обґрунтування позовної заяви ФОП ОСОБА_1 , зокрема, зазначає про те, що з громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладалися договори цивільно-правового характеру, а висновки відповідача про існування трудових правовідносин є безпідставними.

Надаючи оцінку вказаним вище доводам учасників справи та встановленим у справі обставинам, колегія суддів виходить з настпуного.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

В той же час взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 26.09.2018 у справі № 822/723/17, від 06 березня 2019 року у справі №802/2066/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі №804/6962/17 Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт».

Згідно з інформацією про водіїв і транспортні засоби, які протягом 2016-2017 років залучалися платниками податків для міжнародних перевезень, на підставі якої прийнято оскаржуване рішення про накладення штрафу (т.1 а.с.160), ОСОБА_14 залучався до міжнародних перевезень на транспортних засобах ФОП ОСОБА_1 1 раз, ОСОБА_20 - 3 рази, ОСОБА_16 - 3 рази, ОСОБА_17 - 8 разів, ОСОБА_18 - 7 разів, ОСОБА_13 - 1 раз, ОСОБА_21 - 1 раз.

Відповідно до акта перевірки від 08.07.2019 року №0515/22-01-13-03/ НОМЕР_1 пояснення були відібрані тільки у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В той же час пояснення у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 контролюючим органом не відбирались.

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 з 07.11.2006 по 31.01.2016 він працював на ФОП ОСОБА_1 за трудовим договором. З 2018 року працює без трудового договору, за усною домовленістю, здійснював міжнародний рейс Україна-Іспанія, Іспанія-Україна на автомобілі DAF НОМЕР_2 напівпричіп НОМЕР_3 (т.1 а.с.114).

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 в лютому 2018 року ОСОБА_1 попросила його здійснити перевезення товару (труби) з Дніпропетровська в Іспанію м.Мадрид. Більше домовленостей з ОСОБА_1 не було. На момент відібрання пояснень ОСОБА_2 вказав про те, що офіційно працевлаштований на іншому підприємстві водієм вантажного автомобіля (т.1 а.с.115).

Отже, як податковою інформацією про перетин кордону, так і поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджується, що протягом двох років вказані громадяни залучалися позивачкою до міжнародних перевезень один раз.

В той же час вказані обставини не підтверджують той факт, що громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підпорядковувалися трудовому розпорядку, щомісяця отримували заробітну плату та на постійній основі виконували трудову функцію водія або інші трудові обов`язки.

Натомість разове здійснення міжнародного рейсу і разова оплата наданих послуг після виконання рейсу характерні для надання послуг в межах цивільних правовідносин.

При цьому інші докази наявності трудових відносин між позивачкою та громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Крім того, колегія суддів зазначає про те, що сама лише інформація про факт перетину кордону громадянами ОСОБА_22 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на транспортних засобах, які належать ФОП ОСОБА_1 , не підтверджує наявність трудових відносин.

При цьому судом встановлено, що пояснення вказаних вище осіб в межах податкової перевірки не відбиралися, жодні заходи контролю за трудовим законодавством відповідачем не здійснювалися, інші докази використання позивачкою праці вказаних вище осіб як найманих працівників окрім інформації про перетин кордону до матеріалів справи не долучалися та не були підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачку безпідставно притягнуто до відповідальності відповідно до ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 липня 2021 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.