Справа № 380/7193/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року справа №380/7193/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

за участю:

представника позивача Прокопчук С.В.,

представник відповідачів 1, 2 Наумець А.Г.,

від третьої особи представник не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа як не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Виконавчого комітету Львівської міської ради (далі відповідач, ВК ЛМР), в якій просить суд:

- визнати бездіяльність Виконавчого комітету Львівської міської ради протиправною, щодо надання ОСОБА_1 недостовірної та неповної відповіді, викладеної в листі-відмові від 25.05.2020 на запит про доступ до публічної інформації від 06.05.2020 та зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради надати достовірну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 06.05.2020 про наявність всіх вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності у місті Львові з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам згідно вимог статті 121 земельного кодексу України як учаснику АТО та інваліду війни, які можуть бути приватизовані.

- встановити строк Виконавчому комітету Львівської міської ради 30 календарних днів для подання звіту про виконання судового рішення за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Підставою позову є те, що відповідач є розпорядником запитуваної інформації, однак протиправно на думку позивача, надав йому інформацію, яку ОСОБА_1 не запитував, та не надав інформації щодо наявності вільних земельних ділянок під забудову у м. Львові, яку можна отримати у власність шляхом безоплатної приватизації. Вказане, на переконання позивача, свідчить про протиправність дій відповідача. ОСОБА_1 наголошує, за відсутністю прямо визначених у Законі підстав для відмови щодо надання публічної інформації вимоги заяви позивача належало виконати, оскільки жодного іншого законного способу поведінки законодавством не передбачено.

Ухвалою суду від 08.09.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 24.09.2020 провадження у справі відкрито та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач надав відзив на позов, зазначив, що ВК ЛМР не є розпорядником запитуваної ОСОБА_1 інформації.

Ухвалою від 22.10.2020 суд призначив для розгляду справи судове засідання та залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (далі третя особа 1, ГУ Держгеокадастру у Львівській області) та Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради (далі третя особа 2, Управління земельних ресурсів ЛМР).

Відповідач надав додаткові пояснення у справі. Зазначає, що ч. 5 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не встановлює що саме виконавчий комітет як виконавчий орган відповідної ради не є розпорядником запитуваної позивачем інформації, не встановлює і те, що виконавчий комітет повинен надавати інформацію саме про всі вільні земельні ділянки державної та комунальної форм власності з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З огляду на вказане ВК ЛМР вважає, що не наділений повноваженнями володіти вищевикладеною інформацією.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 12.05.2021 суд виключив Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради з числа третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та залучив його до участі у справі в як співвідповідача (далі відповідач 2, Управління земельних ресурсів ЛМР).

У зв`язку із залученням до участі у справі співвідповідача, від відповідачів 1, 2 надійшов відзив на позов. Зазначено, що Управління земельних ресурсів ЛМР не наділене повноваженнями бути розпорядником та надавати на запити фізичних чи юридичних осіб інформацію, яку запитував позивач.

Від третьої особи пояснень по суті спору не надходило.

В судовому засіданні по розгляду справи представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити, надала пояснення аналогічні до викладених у поданих відзивах.

Третя особа явку представника не забезпечила, належним чином повідомлялася про розгляд справи. Інших заяв чи клопотань по суті справи судом не отримано.

Суд заслухав доводи сторін, з`ясував підстави позову та заперечень, дослідив матеріали та фактичні обставини справи та,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач безтерміново має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1 виданим 03.07.2015.

Позивач є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_2 дійсне до 01.02.2022.

06.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до ВК ЛМР із запитом про доступ до публічної інформації, згідно із яким просив надати інформацію про наявність всіх вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності у місті Львові з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам згідно статті 121 ЗК України як учаснику АТО та інваліду війни, які можуть бути приватизовані.

На звернення позивача листом від 25.05.2020 №2403-вих38832 стосовно надання інформації Управління земельних ресурсів ЛМР надало роз`яснення відповідно до яких, з помі ж іншого зазначено. що згідно з ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту є генеральний план населеного пункту. Генеральним планом м. Львова, затвердженим ухвалою сесії Львівської міської ради від 30.09.2010 №3924, нові квартали передбачено для розміщення багатоповерхової житлової забудови. Нові квартали для розміщення індивідуальної житлової забудови передбачено шляхом трансформації існуючих дачних, садових та городніх кооперативів та ущільнення і впорядкування існуючих кварталів. Відведення нових земельних ділянок для індивідуальної житлової забудови можливе лише в існуючих кварталах індивідуальної житлової забудови шляхом пошуку земельних ділянок за якими не оформлено право власності, які не використовуються громадянами та які не обтяжені правами третіх осіб. Місця розташування територій садибної житлової забудови зазначені на генеральному плані м. Львова. З матеріалами генерального плану м. Львова можна ознайомитись та скопіювати їх на веб-сайті Львівської міської ради http://city-adm.lviv.ua/lmr/generalnij-plan-m- lvova, до яких громадяни мають вільних доступ. Для пошуку та систематизації земельних ділянок, що не надані у власність чи користування в існуючих кварталах індивідуальної забудови, визначення їх оптимальних параметрів та можливої адресної прив`язки необхідно першочергово розробити детальні плани територій всіх кварталів індивідуальної житлової забудови, якими визначити розподіл територій згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, режим та параметри забудови. Після чого на підставі затверджених детальних планів територій відповідно до вимог чинного законодавства необхідно розробляти проект землеустрою щодо впорядкування територій, які нададуть можливість систематизувати і інформацію. На даний час, зважаючи на обмежені можливості міського бюджету, коштів; розроблення детальних планів територій всіх існуючих кварталів індивідуальної житлової забудови та проектів землеустрою щодо впорядкування територій існуючих кварталів індивідуальної забудови в м. Львові не передбачалось.

Позивач вважає, що його запит розглянутий неналежним чином, що відповідачем не надано запитувану інформацію і його права порушені, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір суд керувався таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-ХІI.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з ст. 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 4 тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, усі мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації, які у свою чергу зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у випадках визначених ч. 4 ст. 20 Закону №2939-VI на протязі 20 робочих днів, надати на нього відповідь.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону №2939-VI, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень:

1) ненадання відповіді на запит;

2) ненадання інформації на запит;

3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію;

4) неоприлюднення інформації відповідно до ст. 15 цього Закону;

5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації;

6) несвоєчасне надання інформації;

7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом;

8) нездійснення реєстрації документів;

9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Суд наголошує, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) відповідно до статті 33 якого до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до чинного законодавства України виконавчий орган місцевого самоврядування - створюваний представницьким органом місцевого самоврядування орган, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді, а з питань здійснення делегованих йому повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідному органу виконавчої влади.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад в Україні є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Судом з`ясовано, що позивач звернувся до ВК ЛМР із запитом про інформацію, щодо вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності у місті Львові з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам згідно статті 121 ЗК України як учаснику АТО та інваліду війни, які можуть бути приватизовані.

З аналізу вищевикладених законодавчих норм суд висновує, що саме ВК ЛМР згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вони також залишаються розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні.

При цьому заперечення відповідачів у даній справі зводяться лише до того, що ВК ЛМр не володіє запитуваною інформацією, а Управління земельних ресурсів не наділене повноваженнями надавати відповіді на запити. Суд критично ставиться до таких суперечливих тверджень відповідачів, оскільки саме Управлінням земельних ресурсів листом було надано роз`яснення на запит позивача.

Крім того суд наголошує, що згідно з листом-роз`ясненням, позивача повідомлено про те, що матеріалами генерального плану м. Львова можна ознайомитись та скопіювати їх на веб-сайті Львівської міської ради http://city-adm.lviv.ua/lmr/generalnij-plan-m- lvova, до яких громадяни мають вільних доступ. Вказане на переконання суду є прямим порушенням ч.2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якою чітко встановлено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

З сукупного аналізу вказаних норм законодавства та встановлених в ході розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що ВК ЛМР є розпорядником запитуваної інформації, яка за своїм правовим статусом є публічною.

Суд погоджується з доводами позивача та наголошує, що роз`яснення відповідача 2 викладені у листі лише опосередковано стосуються тієї інформації, яку запитував ОСОБА_1 .

Фактично запит позивача розглянутий формально, без надання конкретних послідовних даних, щодо запитуваної інформації, оскільки запит не стосувався процедури розроблення детальних планів територій, інформацію щодо якої надано Управлінням земельних ресурсів ЛМР.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на переконання суду, ВК ЛМР, не надавши відповідь на запит позивача відповідно до закону, без повідомлення позивача, в межах строку, визначеного ст. 20 Закону №2939-VІ про такий розгляд, в той же час, не виправдав законних очікувань позивача на своєчасне та повному обсязі, в розумінні Закону № 2939-VІ, отримання запитуваної ним інформації.

Згідно з позовними вимогами позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача 1, щодо надання ОСОБА_1 недостовірної та неповної відповіді, викладеної в листі-відмові від 25.05.2020 на запит про доступ до публічної інформації від 06.05.2020.

У контексті зазначеного суд зауважує, що поняття бездіяльності було неодноразово сформульовано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах від 26.06.2019 по справі №807/583/14, від 15.03.2019 у справі №805/1953/18-а та від 23.05.2018 у справі №802/490/16-а, в яких зазначено, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

Відтак, неналежним чином у не встановлений чинним законодавством спосіб відреагувавши на запит позивача ВК ЛМР допустив протиправну бездіяльність.

Так за наслідками розгляду запиту, суб`єкт владних повноважень мав би належним чином відреагувати, в той час, як стороною відповідачів протиправно направлено позивачу відповідь у формі листа-роз`яснення із змісту якого вбачається, що відповідачем повно та ґрунтовно не досліджено суті запиту та не надано запитуваної інформації.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v.The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv.Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v.Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідачами не надано жодних доказів на спростування тверджень позивача щодо допущення протиправної бездіяльності щодо неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не надано відповіді на питання позивача в межах наданих йому законом повноважень та у встановленому законом порядку, що в свою чергу суперечить вимогам Законом України «Про доступ до публічної інформації», яким встановлено обов`язок розпорядника інформації, яким є відповідач 1, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію.

Суд враховує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення або вчинити певні дії.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 року у справі №826/11251/18.

Згідно ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи у співставленні з позовними вимогами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача 1, щодо розгляду запиту позивача та зобов`язання відповідача 1 розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації та надати відповідь з врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, він стягненню не підлягає. Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, 294-295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1.Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо розгляду запиту ОСОБА_1 від 25.05.2020 про доступ до публічної інформації.

3. Зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок,1; ) розглянути запит ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 25.05.2020 про доступ до публічної інформації та надати відповідь з врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

4. Судові витрати не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 12.07.2021.

Суддя Кравців О.Р.