Справа № 340/1692/21
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2021 року м.Кропивницький Справа № 340/1692/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Пасічника Ю.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом і просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ) Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення (01.12.2017 р.) по день фактичного розрахунку (31.03.2021 р.);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ) Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення (01.12.2017 р.) по день фактичного розрахунку (31.03.2021 р.).

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України. Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оброни України від 01.12.2017 р. позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення за п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Під час звільнення Військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України не було виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2016-2017 роки та не виплачено середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 р. по справі № 340/5625/20 суд позовні вимоги позивача задовольнив частково, а саме: визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язав військову частину нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання даного рішення 31 березня 2021 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 4 219,51 грн.

Отже, на переконання позивача наявні підстави для стягнення з відповідач середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з дати звільнення (01.12.2017р.) по день фактичного розрахунку (31.03.2021р.).

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.04.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін (а.с.18).

11.05.2021р. відповідачем подано відзив на позовну заяву вимоги якого не визнаються з тих підстав, що позивач звернувся до суду більше ніж через шість місяців після звільнення, що штучно збільшує період затримки розрахунку при звільненні (а.с.23-29).

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України. Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оброни України від 01.12.2017 р. позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення за п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Під час звільнення Військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України не було виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2016-2017 роки та не виплачено середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 р. по справі № 340/5625/20 суд позовні вимоги позивача задовольнив частково, а саме: визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язав військову частину нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання даного рішення 31 березня 2021 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 4 219,51 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Зважаючи на затримку розрахунку при звільненні за період з 01.12.2017 р. по 31.03.2021 р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Даний спір виник між сторонами у зв`язку з несвоєчасним перерахуванням позивачеві сум належних йому при звільненні з військової служби, розмір яких та необхідність виплати встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи остаточний розрахунок здійснено з позивачем 31.03.2021р.

Затримка склала календарний період з 01.12.2017 р. по 31.03.2021 р.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.04.2019 р. у справі №806/889/17.

Середній розмір місячного грошового забезпечення позивача, згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 складав 7343,60 грн. (а.с.41).

Затримка розрахунку при звільненні за період з 23.01.2018 р. по 15.05.2020 р. склала 831 робочих днів.

Розмір середньоденного заробітку складає 7343,60 грн. : 30 = 244,79 грн.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 831 днів х 244,79 грн. = 203420,49 грн.

Таким чином розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 203420,49 грн.

Разом з тим суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця.

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗПП України.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2019 р. у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (В 4533) Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії (справа №340/5625/20) 09.12.2020, тобто через 3 роки після звільнення зі служби (01.12.2017). Натомість, з часу звернення до суду за захистом порушеного права до часу виконання відповідачем рішення суду сплинуло 12 календарних днів.

З огляду на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/5625/20, відповідач заперечував проти права позивача на компенсацію за невикористані дні календарної відпустки, що свідчить про встановлення факту порушення цього права судом під час розгляду справи.

Також суд бере до уваги, що розмір невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні календарної відпустки позивачеві при звільненні становив 4219,51 грн.

Вказана сума заборгованості приблизно становить 2,1% від розрахованої суми середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (203420,49 грн.).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2019 р. у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18) зазначено, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

Так, за даними Національного банку України у період з 2017 року по квітень місяць 2021 року облікова ставка не перевищувала 20% (максимальна ставка 2017р. - 14,5%, 2018 р. 18%, 2019 рік 18%, 2020 р. 11%, з січня по квітень 2021р. -6,5%).

Отже, приблизний розмір майнових втрат працівника становить 6625 грн., у тому числі за 2017 - 611,82 грн., 2018 р. 759,51 грн., за 2019 рік 759,51 грн., з січня по травень 2020 р. 274,26 грн.

Таким чином, з огляду на очевидну неспівмірність суми несвоєчасно виплаченої грошової компенсації за невикористані дні календарної відпустки з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 9030,10 грн., яка розрахована із врахуванням періоду з часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні (01.12.2017) по час розрахунку з ним (31.03.2021), відсоткового співвідношення між розміром несвоєчасно виплачених сум та розміром розрахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 2,1% та приблизного розміру майнових втрат в разі одержання кредиту для покриття несвоєчасно отриманих сум при звільненні.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ) Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню.

Водночас, враховуючи встановлені судом обставини справи, а також з огляду на висновки суду щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та, як наслідок, зменшення судом розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9030,10 грн., що свідчить про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати сторонами не понесено.

Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 257-263, 293, 295-297, 325 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Ввизнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ) Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення (01.12.2017 р.) по день фактичного розрахунку (31.03.2021 р.);

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ) Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 01.12.2017 р. по день фактичного розрахунку 31.03.2021 р. в розмірі 9030,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду Ю.П. Пасічник