Справа № 120/7775/20-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7775/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

13 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення. Однак, враховуючи, що він є особою, яку віднесено до 4 категорії, та яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи, а також має вислугу років 31 рік, відтак набув право на збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Також, стверджує, що має право на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги, посилається на положенням частини 2 статті 56 Закону №796-ХІІ. Вважає, що має право на збільшення пенсії на 1 процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що з 01.09.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так, Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області обчислення пенсії управлінням було враховано:

- посадовий оклад-5780 грн.;

- оклад за військовим званням-1410 грн.;

- процентна надбавка за вислугу років 50%-3595 грн.;

- середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці - 10431,67 грн.;

- надбавка за умови режимних обмежень допуск Ф2 15%, надбавка за особливо важливі завдання 78%, премія 35%- 21216,67.

Враховано вид підвищення або надбавки до пенсії:

- учасник АТО 428 грн.;

Також відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.09.1997 року, позивача віднесено до 4 категорії громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи.

17.09.2020 року позивач звернувся до управління із заявою про здійснення перерахунку до пенсії із врахуванням ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 75 % заробітку, також просив врахувати пп. 2 п. 13 Постанови КМУ від 23.11.2011 року 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю).

За результатами розгляду звернення позивача, управління листом № 4309-4083/К-02/8-0200/20 від 13.10.2020 року, повідомило, що пенсію позивачу призначено відповідно до ст. 13 Закону України 2262 -ХІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 70% грошового забезпечення. Також зазначено, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" виключено ст. 2 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та абз. 5 ч. 2 ст. 2 "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення в наслідок Чорнобильської катастрофи", віднесеним до 4 категорії, щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю, за заявами поданими після 01.01.2015 року, не встановлюється.

Не погоджуючись із наданою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у перерахунку і виплаті пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з тих підстав, що позивач, за власним бажанням, отримує пенсію відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з положеннями 1 Закону встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", визначені умови пенсійного забезпечення військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Стеттею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", визначено право вибору пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Положеннями статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років (31 рік) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у розмірі 70%.

В той же час, позивач виявив бажання, як особа, яка віднесене до 4 категорії, що постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи на перерахунок пенсії в розмірі 75 % відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з положеннями статті 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи, не меншого, ніж 20 років для чоловіків, 15 років для жінок, зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище за 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, - чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище за 85 % заробітку.

Системний аналіз положень частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дозволяє дійти висновку, що для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, державна пенсія призначається відповідно до цього закону на умовах, якщо стаж роботи, для чоловіків складає не менше, ніж 20 років, зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище за 75 % заробітку.

Положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, військовослужбовцям військової служби особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше - 50 процентів. Водночас, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Таким чином, в силу вищезазначеного управлінням Пенсійного фонду 01.09.2020 року призначено ОСОБА_1 пенсію в розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Колегія суддів зауважує, що позивач наразі отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 70% грошового забезпечення, в той же час, маючи намір отримувати пенсію в розмірі 75 % відповідно до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач наділений правом на звернення до управлінням Пенсійного фонду щодо вибору пенсії.

Апеляційний суд звертає увагу, що за позивачем закріплено право вибору пенсії, як військовослужбовця, який в той же час має право на різні державні пенсії. Така пенсія призначається за вибором пенсіонера, а право особи на призначення пенсії реалізується шляхом подання заяви до пенсійного органу.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне врахування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, зокрема, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Водночас, з матеріалів справи слідує, що позивач жодної заяви про переведення на пенсію відповідно до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до управління не подавав, доказів протилежного позивачем в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції надано не було.

Отже, колегія суддів враховуючи вищезазначене погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у перерахунку і виплаті пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з тих підстав, що позивач отримує пенсію за власним бажанням відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Щодо відповіді управління в частині призначення та виплати щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, відповідно до пп. 2 п. 13 Постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів зазначає наступне.

Призначення додаткової пенсії для чорнобильців здійснюється відповідно до ст. 49, 50, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до положень статті 49 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Однак Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" ст. 49 Закону України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" доповнено абзацом 3, такого змісту: "Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється".

Системний аналіз положень статтей 49 та 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дозволяє дійти висновку, що ст. 49 вказаного закону передбачає порядок призначення пенсії, а ст. 51 визначає порядок її нарахування та Постанова № 1210 визначають механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

З огляду на те, що ОСОБА_1 набув право на призначення пенсії лише в 2020 році, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що положенням Постанови № 1210 суд не підлягають застосуванню в даній справі, оскільки абз. 3 ст. 49 чітко передбачає, що після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області правомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні додаткової пенсії.

Відповідно до положень статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Сапальова Т.В.