Справа № 560/5055/21
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5055/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук А.М.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

12 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним рішення відділу реєстрації місця проживання управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради щодо реєстрації місця проживання: - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відділ реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради скасувати реєстрацію місця проживання: - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 23.12.2011 між позивачем ОСОБА_1 як іпотекодержателем та ОСОБА_5 , як майновим поручителем (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1587.

Згідно умов вказаного іпотечного договору позивачу в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 23.12.2011 передано: - незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 . Даний предмет іпотеки належав на праві власності іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, посвідченого 08.02.1999 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу за реєстровим №42 та зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 30.10.2007 за реєстраційним номером - 20828843.

Внаслідок невиконаних зобов`язань перед іншими кредиторами, вищевказаний об`єкт незавершеного будівництва переданий на реалізацію до системи електронних торгів арештованого майна. 22.10.2018 ДП "Сетам" Міністерства юстиції України проведено електронні торги по реалізації об`єкта незавершеного будівництва, незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 94%, що знаходиться в АДРЕСА_2 та належав на праві власності ОСОБА_5 (іпотекодавець).

Станом на 22.10.2018 торги не відбулись у зв`язку з відсутністю заяв покупців про участь в торгах. Оскільки, зобов`язання перед позивачем за договором позики від 23.12.2011 не було виконано, ним, як іпотекодержателем подано заяву на повідомлення органів ДВС України про використання права на придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни предмета іпотеки, а саме об`єкта незавершеного будівництва.

02.11.2018 другим відділом ДВС м. Хмельницький складено акт про передачу майна позивачу, як іпотекодаржателю в рахунок погашення боргу.

20.11.2018 приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу позивачу видано свідоцтво за реєстровим № 1609 про реєстрацію права власності, що складається з: об`єкта незавершеного будівництва, незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 94%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На звернення позивача відділ реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради листом від 18.11.2020 №3047/03-08 повідомив, що згідно реєстру територіальної громади м. Хмельницького за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що реєстрація місця проживання вказаних осіб була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки місцем проживання не може бути об`єкт незавершеного будівництва.

Зважаючи на той факт, що будь-яких законних підстав для реєстрації місця проживання вказаних осіб не існувало, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний визнати протиправним рішення щодо реєстрації місця проживання зазначених вище осіб та скасувати реєстрацію місця проживання третіх осіб.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

З матеріалів позовної заяви та доданих документів вбачається, що позивач не погоджується з діями посадових осіб відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, предметом спірних правовідносин є права користування та розпорядження нерухомим майном (житловим будинком), які, у свою чергу, є майновими правами особи.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом норми частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, зокрема, на підставі: заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

В силу положень частини першої та другої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто предметом спірних правовідносин є майнові права на зазначений житловий будинок, вимоги ж до відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради є похідними.

Зважаючи на те, що у даній справі спір фактично пов`язаний з реалізацією майнових прав особи, тобто, із цивільним правом, то відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює.

За таких обставин цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №815/6940/13-а та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №337/2535/17, від 12.12.2018 у справі №826/8587/16, від 10.04.2019 у справі №826/3620/17 від 12.02.2020 у справі №362/3044/15-а.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.