Справа № 711/1629/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 711/1629/21 Суддя (судді) першої інстанції: Казидуб О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області в особі інспектора 1 батальйону 4 роти батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Ситник Тетяни Володимирівни, про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області в особі інспектора 1 батальйону 4 роти батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Ситник Тетяни Володимирівни, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив: скасувати постанову серії ЕАН №3855113 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 02.03.2021 та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн. та сплати судового збору в сумі 454 грн.

Позов обґрунтовано тим, що його притягнуто до адміністративної відповідальності без надання можливості ознайомлення з матеріалами, без надання можливості надати докази по справі, заявляти клопотання та пояснення, а також надання можливості скористатись правовою допомогою, що свідчить про протиправність такої постанови.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 травня 2021 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не було вжито заходів щодо надання йому можливості скористатись та реалізувати право на отримання правової допомоги, що є порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, на думку апелянта, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився одноособово, а не колегіально, що також свідчить про порушення прав позивача.

Апелянт вказує, що відповідач протиправно своїми діями допустила можливість втручання інших осіб у розгляд справи без дотримання процесуальних норм, передбачених КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що позивачу було роз`яснено зміст постанови та порядок її виконання у відповідності до статтей 307, 308 КУпАП.

У свою чергу, надані позивачем пояснення та заперечення були підтверджені відеозаписом, дослідженим судом першої інстанції, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2021 близько 09 год. 40 хв. інспектором роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Ситник Т.В. у місті Черкаси по вул. Благовісна, 15, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000340), було зафіксовано, що водій транспортного засобу Renault Megane (д.н.з. НОМЕР_1 ), в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 75 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 25 км/год, чим порушив п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем винесено постанову серії ЕАН №3855113 за частиною першою ст. 122 КУпАП відносно позивача про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час винесення постанови серії ЕАМ №3855113 від 02.03.2021 відповідачем були дотримані вимоги КУпАП, тому правові підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та інше.

Вказане узгоджується з пунктом 2.3 Правил дорожнього руху України згідно з підпунктом «б» якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до підпункту «б» пункту 12.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Так, у відповідності до пункту 12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною першою статті 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказані норми свідчать про те, що Національна поліція України уповноважена через посадових осіб притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, у разі перевищення у населених пунктах встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

При цьому, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 02.03.2021 близько 09 год. 40 хв., позивач, керуючи транспортним засобом Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 , у місті Черкаси по вул. Благовісна, 15, рухався зі швидкістю 75 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год., чим порушив п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

При цьому, фіксація швидкості руху вказаного транспортного засобу здійснювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості «TruCam LTI 20/20», серійний № ТС000340, який містить чітке зображення автомобіля і його державний номерний знак, яким в момент правопорушення керував позивач.

Зазначений доказ суд визнає допустимим доказом з огляду на те, що у постанові зазначено, який технічний прилад застосовувався при вимірюванні швидкості, та правомірність застосування такого лазерного вимірювача швидкості TruCam підтверджується сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № ІІА-МІ/1-2903-2012.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LТІ 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/20902, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 28.12.2020 та чинного до 28.12.2021, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LТІ 20/20 № ТС000340, є придатним до застосування.

Можливість використання виробу «TruCam LТІ 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ІSO/ІЕS 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

У свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2017 № 833 «Про функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі», визначено, що технічні засоби (прилади контролю) - це пристрої, що дають змогу в автоматичному режимі здійснювати виявлення та фотозйомку або відеозапис подій, що містять ознаки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та інформація в яких захищена згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах.

Такі технічні засоби входять до системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі (далі - система), визначення терміну якої встановлює, що це - взаємопов`язана сукупність технічних засобів (приладів контролю), програмних і апаратних засобів обробки отриманих за допомогою технічних засобів (приладів контролю) інформаційних файлів та метаданих, обміну з використанням телекомунікаційних мереж інформацією, необхідною для реалізації організаційних і процесуальних заходів під час здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, що функціонує в єдиній інформаційній системі МВС.

У даному випадку, лазерний вимірювач швидкості TruCam є засобом саме вимірювальної техніки, а не засобом фото-відеофіксації і відповідає вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», відповідно до статті 1 якого засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Як свідчать матеріали справи, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції задокументовано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.2018, та дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», який знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Благовісна, 78/60, вул. Благовісна, 54 та вул. Благовісна, 34 , інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних засобів.

У даному випадку, позивач не заперечує факт перевищення ним швидкості, втім вказує на порушення відповідачем процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, на думку позивача, поліцейським були порушені вимоги статті 283 КУпАП, так як інспектором Ситник Т.В. не було задоволено його клопотання, не дано можливості скористатись послугою адвоката, не заслухано його, не досліджено і не дано можливості дослідити позивачу та його адвокату докази, які були у неї в наявності.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, вважає, що забезпечення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, права на її участь у процесі прийняття рішення є одним із складових елементів забезпечення права на захист та права на справедливий суд, що передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

У свою чергу, відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до наявних у матеріалах доказах по справі, колегія суддів враховує, що оскаржувана постанова не містить жодних зауважень, пояснень чи заперечень позивача як щодо суті порушення, так і щодо бажання останнього скористатися правом на отримання послуг адвоката.

При цьому, як вірно відзначено судом першої інстанції, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивачу не забороняли користуватись засобами телефонного зв`язку і телефонувати адвокату чи іншим фахівцям в галузі права.

Так, у відповідності до наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що після зупинки автомобіля позивача, працівник поліції представився, повідомив водія про причини та підстави зупинки транспортного засобу та попросив його пред`явити для перевірки необхідні документи.

У подальшому, поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 процесуальні права та суть порушення, надано можливість дати свої пояснення та скористатись правовою допомогою, та повідомлено позивачу, що його буде притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного порушення передбаченого частиною першою ст. 122 КУпАП, роз`яснено порядок оскарження винесеної ним постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Вказане свідчить про те, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено порушнику.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку.

У свою чергу, відмова у відкладенні розгляду справи не є такою перешкодою.

Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

Крім того, реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №487/2179/17.

У даному випадку, при винесенні рішення по справі про адміністративне правопорушення, інспектор оцінив докази, дослідив всі обставини справи та встановив наявність адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, що підтверджується фото- та відеозаписами з технічного приладу TruCam про порушення позивачем швидкісного режиму в населеному пункті.

Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 122 КУпАП.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови серії ЕАН №3855113 від 02.03.2021.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук