Справа № 520/14003/2020
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Полях Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 р. Справа № 520/14003/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.01.21 по справі № 520/14003/2020

за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж

до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (далі позивач, Ізюмське КПТМ) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі відповідач, ГУ ДПС в Харківський обл.), в якому просило:

- скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській обл. від 18 лютого 2020 року № про застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість на загальну суму 209471,40 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській обл. від 18 лютого 2020 року № про застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість на загальну суму 209471,40 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ДПС у Харківській обл. на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 3142,08 грн.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції невірно застосував приписи п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі ПК України). Обов`язок перерахувати необхідну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість при їх недостатності для здійснення реєстрації податкових накладних покладено на платника податків, а податковому органу надано право відмовити у реєстрації таких податкових накладних у випадку недостатності коштів на відповідному рахунку. Відсутність коштів для поповнення електронного рахунку ПДВ не звільняє позивача від відповідальності, встановленої ст. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України. Порядок зарахування коштів на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника прямо визначено ст. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України та жодним чином не є підставою для порушення платником податку граничного терміну реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. На думку апелянта, відсутні підстави вважати, що неналежне виконання податкового обов`язку з боку позивача зумовлене обставинами, за які відповідає держава. Ізюмське КПТМ, здійснюючи свою діяльність у сфері теплоенергетики з 25.06.2003 не могло не усвідомлювати специфічні умови її державного регулювання, та мало планувати свою господарську діяльність з їх врахуванням з метою забезпечення можливості належного виконання свого податкового обов`язку. Саме по собі здійснення державою регулювання господарської діяльності у певних сферах не може розглядатися як об`єктивна обставина, яка перешкоджає належному виконанню платником податків своїх обов`язків у податкових відносинах. Судом першої інстанції не було взято до уваги ту обставину, що постанова КМУ №217 від 18.06.2014 визначає порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунків із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, та не вбачає порядок перерахування коштів на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ.

14.04.2021 до суду надійшов відзив Ізюмського КПТМ на апеляційну скаргу, в якому просило суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається у скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Ізюмське КПТМ є юридичною особою та здійснює свою діяльність відповідно до статуту та приписів чинного законодавства.

Відділом адміністрування податків і зборів з юридичних осіб Ізюмського управління ГУ ДПС у Харківській обл. 24 лютого 2020 року проведено камеральну перевірку з питання дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, зареєстрованих позивачем за травень- грудень 2019 року.

За результатами перевірки складено акт № 29/20-40-51-04-10/32284148 від 28.01.2020 "Про результати камеральної перевірки Ізюмського комунального підприємства теплових мереж () з питання дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних" (а.с. 30 33).

У висновках, викладених в акті № 29/20-40-51-04-10/32284148 від 28.01.2020 зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим порушено абз.14 п. 201.10 ст.201 ПК України (далі ПК України) (а.с. 33).

На підставі висновків, викладених в акті № 29/20-40-51-04-10/32284148 від 28.01.2020 контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2020, яким позивачу було нараховано суму штрафу у розмірі 209471,40 грн. (а.с. 34 35).

Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та недоведеності відповідачем правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 67 Конституції України для кожного встановлений обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 36 ПК України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 37 ПК України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку. Підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

ПК України визначає, що датою виникнення податкових зобов`язань є дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України. На дату виникнення податкових зобов`язань платник податків зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою (пункти 201.1, 201.10 статті 201 ПК України). В подальшому податкові зобов`язання відображаються у податковій декларації за звітний період і підлягають сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПК України для подання податкової декларації.

Відповідальність за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних встановлена пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, відповідно до якого порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Враховуючи наведені вище норми податкового законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що реєстрація податкової накладної в ЄРПН у строки, встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПК України є одним із елементів податкового обов`язку, який закріплений для усіх платників податків (продавців), незалежно від форм власності або специфіки діяльності. Тим самим у правовій державі закріплюється принцип рівності обов`язків таких суб`єктів господарювання перед державою та передбачуваності дій контролюючих органів за їх невиконання (неналежне або несвоєчасне виконання). Невиконання (неналежне або несвоєчасне виконання) такого обов`язку утворює склад податкового правопорушення.

Так, відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У визначенні податкового правопорушення законодавець прямо не зазначає про необхідність встановлення вини у діях платника податків.

Аналогічна правова позиція наведена у висновках Верховного Суду (постанови від 14 серпня 2018 року у справі №803/1583/17, від 30 січня 2018 року у справі № 815/2745/17, від 2 липня 2019 року у справі № 2340/3802/18, від 20 серпня 2019 року у справі № 1640/3125/18).

Колегія суддів бере до уваги, що вчинення платником податків всіх залежних від нього дій для своєчасної реєстрації податкової накладної, яка не відбулась внаслідок протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень, від якого залежало забезпечення можливості належним чином виконати цей обов`язок, унеможливлює притягнення такого платника податків до відповідальності.

Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові по адміністративній справі №К/9901/31334/19 від 01.07.2020.

Як слідує з адміністративного позову, позивач порушення строків реєстрації податкових накладних обґрунтовує тим, що своєчасно поповнити суму реєстраційного ліміту в СЕА ПДВ він не міг через відсутність вільних грошових коштів, оскільки обмеження у використанні коштів, які надходять від споживачів його послуг на спеціальний розподільчий рахунок, встановлені Державою. Вважає, що вина Ізюмського КПТМ у вищевказаному правопорушенні відсутня.

Враховуючи обставини справи та вище зазначені положення правових норм колегія суддів прийшла до висновку, про відсутність підстав вважати, що неналежне виконання податкового обов`язку з боку позивача зумовлене обставинами, за які відповідає держава.

Ізюмське КПТМ, здійснюючи свою діяльність у сфері теплоенергетики тривалий час не могло не усвідомлювати специфічних умов її державного регулювання, та мало планувати свою господарську діяльність з їх врахуванням з метою забезпечення можливості належного виконання свого податкового обов`язку. За невиконання встановленого державою обов`язку запроваджена нею ж відповідальність не настає лише у тому випадку, коли держава не створила умов для виконання такого обов`язку. Саме по собі здійснення державою регулювання господарської діяльності у певних сферах не може розглядатися як об`єктивна обставина, яка перешкоджає належному виконанню платником податків своїх обов`язків у податкових відносинах.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 01.07.2020 року по справі №520/3640/19.

Посилання суду першої інстанції на практику ВС викладену в постанові від 30.01.2018 по справі №815/2745/17 колегія суддів вважає помилковими, оскільки дана справа стосується інших обставин .

Також колегія суддів вважає помилковим застосування судами попередніх інстанцій у спірних правовідносинах підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України, яким встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Чинний Податковий кодекс України не містить і не припускає неоднозначного тлумачення прав і обов`язків платників податків щодо реєстрації податкових накладних в межах граничних строків, встановлених цим Кодексом, а так само і встановленої відповідальності за його невиконання (крім порушення строків реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою).

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення на відповідність критеріям ч.2 ст. 2 КАС України колегія суддів прийшла до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки податкове повідомлення-рішення відповідає вищенаведеним критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, винесене в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним ознакам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року по справі № 520/14003/2020 скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог Ізюмського комунального підприємства теплових мереж - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк Я.В. П`янова