Справа № 320/4547/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4547/21 Суддя першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс», про визнання протиправними дій та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича (далі - Відповідач, Приватний виконавець), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (далі - Третя особа, ТОВ «ФК «Еліт фінанс»), про:

- визнання протиправними дій Приватного виконавця щодо відкриття, ведення виконавчого провадження №65078938;

- скасування всіх винесених у межах виконавчого провадження №65078938 постанов, у тому числі: «Про відкриття виконавчого провадження», «Про стягнення з боржника основної винагороди», «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження», «Про арешт коштів боржника», «Про арешт майна боржника», «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що як дії із здійснення виконавчого провадження, так і винесені в його межах постанови, відповідають вимогам чинного законодавства, Приватним виконавцем після отримання відповідної заяви було знято арешт з рахунку, на який проводиться виплата ОСОБА_1 заробітної плати, а всі документи направлялися Позивачу на визначену у виконавчому документі адресу. Крім того, суд підкреслив, що питання існування цивільно-правових відносин між ТОВ «ФК «Еліт фінанс» і ОСОБА_1 не належать до предмету цього спору, а матеріали виконавчого провадження не містять доказів звернення Позивача із заявою про ознайомлення з ними.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, суд не врахував, що зняття Відповідачем арешту лише з одного належного Позивачу банківського рахунку не свідчить про невчинення Приватним виконавцем незаконних дій щодо інших рахунків ОСОБА_1 , по-друге, суд залишив поза увагою, що фактично виконавчі дії розпочалися до моменту повідомлення Позивача про відкриття виконавчого провадження, по-третє, судом безпідставно враховано відзив на позов, оскільки він поданий після спливу встановленого строку, по-четверте, суд позбавив права ОСОБА_1 взяти участь у судовому засіданні, по-п`яте, судом першої інстанції залишено поза увагою, що розрахунковий документ не дає можливості перевірити вміст поштового відправлення та повної адреси одержувача, по-шосте, заява про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження Позивачем направлялася 19.04.2021 року, однак Відповідач її не отримував, по-сьоме, суд всупереч ч. 6 ст. 172 КАС України позбавив Позивача права заявити клопотання про роз`єднання позовних вимог. Окремо звертає увагу, що відкриття виконавчого провадження є незаконним, оскільки заборгованість не є безспірною.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.07.2021 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. 17.02.2021 року видано виконавчий напис № 1397 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт фінанс» заборгованості в розмірі 318 436,30 грн. (а.с. 42, зворотній бік).

У подальшому, ТОВ «ФК «Еліт фінанс» звернулося до Приватного виконавця із заявою про примусове виконання згаданого виконавчого напису (а.с. 34).

08.04.2021 року Відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65078938, а також постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про стягнення з боржника основної винагороди (а.с. 44-48). Указані документи листом від 08.04.2021 року №2723 були направлені на адресу ОСОБА_1 поштовим відправленням №025 (а.с. 43).

Матеріали справи свідчать, що 13.04.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 12.04.2021 року «Про зняття арешту з заробітної банківської картки» (а.с. 66) Приватним виконавцем у виконавчому провадженні №65078938 винесено постанову про зняття арешту з коштів, якою знято арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , що належать боржнику - ОСОБА_1 (а.с. 49).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3 5, 10, 18, 48, 52, 56, 73 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується правомірність вчинення дій як з відкриття і здійснення виконавчого провадження, так і з винесення в його межах постанов.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Вимоги до виконавчого документа закріплені у ч. 1 ст. 4 Закону.

За правилами ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Положеннями ч. 1 ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Матеріали справи свідчать, що спірні у цій справі постанови від 08.04.2021 року у виконавчому провадженні №65078938 направлялися на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , 08.04.2021 року рекомендованим листом №025 (а.с. 43). Відтак, суд першої інстанції вірно підкреслив на необґрунтованості доводів Позивача про те, що відповідні документи на його адресу не направлялися.

При цьому посилання Апелянта на те, що наявні у матеріалах справи відомості за відсутності опису вкладення поштового відправлення не дають можливість пересвідчитися, які саме документи на яку адресу направлялися, судовою колегією оцінюється критично, оскільки вимог щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження поштовим відправленням з описом вкладення наведені вище положення Закону не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Приписами ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, Приватний виконавець вправі приймати постанову про арешт майна (коштів) боржника як під час відкриття виконавчого провадження, так і після їх виявлення - майна та/або рахунків. При цьому, арешт може бути накладений також і на рахунки, відкриті після прийняття постанови про накладення арешту.

Відтак, накладення арешту на кошти і майно боржника у день відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам Закону, що вказує на правомірність винесених 08.04.2021 року постанов про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.

Вичерпний перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення, визначений у статті 73 Закону, і заробітна плата до нього не включена.

Судовою колегією враховується, що метою арешту коштів на рахунку боржника є забезпечення виконання виконавчого документа. Такий арешт, як правило, накладається у межах належної до стягнення суми та витрат виконавчого провадження.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дійсно отримує заробітну плату, яка зараховується на рахунок НОМЕР_1 а АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 12).

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

За таких обставин, зважаючи на те, що Приватним виконавцем 13.04.2021 року після отримання від ОСОБА_1 12.04.2021 року заяви про зняття арешту з коштів на згаданому рахунку було прийнято постанову про зняття такого арешту, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови від 08.04.2021 року про арешт коштів боржника, оскільки арешт з рахунку, на який надходить заробітна плата, було знято Приватним виконавцем у визначений ст. 59 Закону порядок і спосіб. У той час як було зазначено вище, арешт на кошти згідно постанови від 08.04.2021 року було накладено правомірно, що за відсутності визначених ст. 59 Закону підстав виключає можливість стверджувати про незаконність дій Відповідача щодо накладення арешту на кошти, що містяться на інших рахунках Позивача.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода (ч. 1).

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (ч. 4).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (абз. 1 ч. 7).

Аналіз змісту оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 08.04.2021 року свідчить, що остання указаним вимогам Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» відповідає та прийнята у межах визначеного ним строку.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 42 Закону витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Абзацами 2-3 ч. 3 ст. 42 Закону передбачено, що витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Приписи пункту 2 розділу V Інструкції №512/5 визначають, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Із змісту оскаржуваної постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.04.2021 року вбачається, що остання указаним вимогам Закону та Інструкції №512/5 відповідає та прийнята у відповідності до них.

Таким чином, оскільки Позивачем не наведено будь-яких аргументів щодо неправомірності спірних постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, окрім посилання на те, що він не укладав з ТОВ «ФК «Еліт фінанс» договорів, Приватний виконавець не надав ОСОБА_1 можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, а також на те, що у Відповідача відсутній договір страхування цивільно-правової відповідальності, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх скасування.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що не є предметом розгляду даної справи встановлення факту укладання ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Еліт фінанс» будь яких правочинів, а відтак посилання Апелянта на те, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, що виключає можливість відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, є помилковим та суперечить положенням п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону.

До того ж, як вірно зауважив суд першої інстанції, доказів подання ОСОБА_1 заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження останній не надав. А додана до апеляційної скарги копія заяви від 19.04.2021 року не може вважатися належним у межах цієї справи доказом недотримання Приватним виконавцем вимог щодо надання матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення, оскільки позовна заява була подана до суду першої інстанції 16.04.2021 року.

Щодо позовних вимог про скасування постанови Приватного виконавця «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» колегія суддів звертає увагу, що матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про те, що така постанова Відповідачем виносилася взагалі.

З приводу аргументів апеляційної скарги про безпідставність врахування судом першої інстанції відзиву на позову, який подано поза межами встановленого строк, позбавлення судом права на участь Позивача у судовому засіданні, а також щодо порушення судом ч. 6 ст. 172 КАС України в частині позбавлення ОСОБА_1 права на заявлення клопотання про роз`єднання позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, матеріали справи свідчать, що в ухвалі від 30.04.2021 року про відкриття провадження у справі судом першої інстанції було встановлено строк для подачі відзиву на позов - до початку судового засідання.

У свою чергу, судове засіданні 18.05.2021 року було відкладене у зв`язку з подачею Відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи через необхідність ознайомлення з матеріалами справи. Відтак, врахування судом відзиву на позов, поданого 19.05.2021 року, тобто на наступний день після ознайомлення Приватного виконавця 18.05.2021 року з матеріалами справи, відповідає нормам процесуального права, зокрема, положенням ч. 6 ст. 162 КАС України.

Крім того, відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Матеріали справи свідчать, що на електронну адресу Позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 судом першої інстанції направлялися повістки про виклик у судові засідання на 13.05.2021 року (а.с. 21, 24) та 18.05.2021 року (30, 31). При цьому у жодне з указаних судових засідань останній не прибув. Крім того, про факт повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання 19.05.2021 року свідчить те, що останнім 19.05.2021 року до суду першої інстанції подано заяву про розгляд справи у цей день без його участі (а.с. 71).

Таким чином твердження Апелянта про позбавлення судом першої інстанції його права на участь у судовому засіданні спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

З приводу посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції ч. 6 ст. 172 КАС України в частині позбавлення Позивача права на подачу заяви про роз`єднання позовних вимог колегія суддів звертає увагу, що Апелянтом жодним чином не обґрунтовано, що саме перешкоджало останньому подати до Київського окружного адміністративного суду відповідну заяву.

Колегія суддів зауважує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271-272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 14» липня 2021 року