Справа № 359/1849/17
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року

м. Київ

справа № 359/1849/17

адміністративне провадження № К/9901/18710/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Коваленко Н.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області

на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2017 (суддя Вознюк С.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017 (колегія у складі суддів Коротких А.Ю., Ганечко О.М., Літвіної Н.М.)

у справі №359/1849/17

за позовом ОСОБА_1

до Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1. 06.03.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладену в рішенні від 01.02.2017 № 4388;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком

№ 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 та виплатити недоотриману суму пенсії.

2. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017, позов задоволено.

3. 26.07.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга відповідача на зазначені судові рішення. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.10.2017 відкрито касаційне провадження у справі.

5. У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу було передано для розгляду до Верховного Суду.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 має 37 років 1 місяць 3 дні загального стажу роботи, з яких 7 років 0 місяць 14 днів - стаж роботи у важких і шкідливих умовах праці за професією лаборант хімічного аналізу на ВАТ «Радикал» ( період з 13.06.1983 по 26.06.1990).

7. 16.12.2016 позивач звернулась до територіального управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, надавши при цьому повний пакет документів: копію трудової книжки; оригінал довідки «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 81 від 26.12.2011; довідку № 306 від 21.04.1999, яка підтверджувала те, що позивач дійсно працювала на ВАТ «Радикал» в цехах і виробництві, передбаченому Списком №2; копію особистої картки Т-2; довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, який необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до встановленого порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії до територіального управління Пенсійного фонду України.

8. 01.02.2017 відповідачем прийнято рішення № 4388 про відмову в призначенні позивачу пенсії, яке мотивоване тим, що оскільки остання не має 10 років пільгового стажу, право на пенсію за віком набуде в 57років.

9. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

10. В обґрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що оскільки її трудовий стаж роботи за Списком №2 становить 7 років 0 місяців 14 днів, право на призначення пільгової пенсії виникло із досягнення 52-х річного віку.

11. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність прийнятого рішення.

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач, працюючи повний робочий день в важких і шкідливих умовах праці за Списком №2 на ВАТ «Радикал», мав законні сподівання отримання пенсії на пільгових умовах за наявності 37 років 1 місяць 3-х днів загального стажу, з них 7 років 0 місяців 14 днів за Списком №2.

Ці сподівання ґрунтувалися на нормах статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 та ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, яка діяла на момент прийняття та роботи позивача в ВАТ «Радикал» на посадах лаборанта хімічного аналізу різних цехів.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» її права було звужено і згодом скасовано Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів в сфері пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213- VIII.

13. За висновком суду першої інстанції, право на призначення пільгової пенсії у позивача виникло із досягненням 52-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

14. У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права.

15. Скаржник зазначає про те, що позивач неодноразово зверталася до суду з вирішення питання призначення пільгової пенсії за Списком №2 згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», надаючи при цьому одні і ті ж самі документи. У справі № 359/2750/16-а позовну заяву залишено без розгляду, а у справі № 359/5044/16-а у задоволенні позову відмовлено.

16. Також відповідач зазначає, що право на пенсію позивач матиме в 57 років, оскільки загальний пенсійний вік, який застосовується, становить 60 років. Позивачка не досягла відповідного віку, а тому рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії є правомірним.

17. 08.11.2017 позивач подала заперечення на касаційну скаргу, у яких остання просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та зазначає наступне.

19. Відповідно до ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

21. Ключовим правовим питанням у справі є право позивачки на призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку.

22. Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

23. Верховний Суд, зокрема у постанові від 12.10.2020 у справі № 276/241/16-а дійшов наступного висновку:

«В абзаці четвертому пункту б) ст.13 Закону № 1788-XII передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту тобто 10 років, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Зазначена норма передбачає умови зменшення пенсійного віку, передбаченого абз.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - 60 років.

З огляду на те, що позивач має не повний пільговий стаж, що дає право на зниження пенсійного віку, тобто 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, вона має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки.

Враховуючи норми абз.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пільговий стаж 7 років 11 місяців, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач набуде права на пенсію у 57 років (60 - 3).

Однак у передостанньому абзаці ст. 13 Закону 1788-XII передбачено, що порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 цього Закону.

Позивачка працювала на роботах із шкідливими і важкими умовами праці у період до набрання чинності Законом 1788-XII, а отже на неї розповсюджується стаття 100 цього Закону.

Статтею 100 Закону №1788-ХІІ визначено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12 цього ж Закону України, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону України, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Зазначена норма, в частині визначення віку, який підлягає зменшенню відповідно до передостаннього абзацу пункту б) ст. 13 Закону №1788-ХІІ, відсилає до статті 12 цього ж Закону. Вона передбачає, що право на пенсію за віком мають жінки після досягнення 55 років.

Таким чином, у спірних відносинах, зважаючи на те, що позивачка працювала на роботах із шкідливими і важкими умовами праці до введення в дію Закону №1788-ХІІ, слід застосовувати вік, визначений статтею 12 цього Закону (55 років), а не статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років)».

24. Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

25. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивач працювала на роботах із шкідливими і важкими умовами праці до введення в дію Закону №1788-ХІІ, а тому беручи до уваги зазначені вище висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, слід застосовувати вік, визначений статтею 12 цього Закону (55 років), а не статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років).

26. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

27. Доводи скаржника про те, що позивач неодноразово зверталася до суду з вирішення питання призначення пільгової пенсії за Списком №2, Суд не бере до уваги, оскільки позивачем у даній справі оскаржується інше рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії, а отже предмет позову не є тотожним.

28. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами оскаржуваних рішень і погоджується з їхніми висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

29. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

30. Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2017 року у справі № 359/1849/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя Н.В. Коваленко