Справа № 643/1918/20
Суддя: Крівцов Д. А.
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/1918/20
Провадження № 2-а/643/49/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Наумкіна О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Славгородського Вадима Сергійовича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить: визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2029708 від 27.01.2020 року, винесену інспектором 3 батальйону 6 роти лейтенантом поліції УПП в Харківській області лейтенантом поліції Славгородським В.С. (далі відповідач), про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 255,00 грн.; закрити провадження у справі через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що 27.01.202о приблизно о 09:24 год. позивач, керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений на автодорозі М-03, 449 км, з мотивів перевищення дозволеної швидкості руху. Згідно оскаржуваної постанови, позивач рухався зі швидкістю 83 км/год., тобто порушив дозволену швидкість руху в населеному пункті на 33 км/год. Між тим 449 км автодороги знаходиться поза межами населеного пункту. Враховуючи наведене, позивач не вчиняв адміністративне правопорушення. Крім того, оскаржувана постанова винесена незаконно, на місці вчинення правопорушення, з істотним порушенням прав позивача та процедури розгляду справи, та не відповідає обставинам справи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2020 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав відзив, в якому зазначив на правомірності оскаржуваної постанови та заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що справу було розглянуто у відповідності до чинного законодавства України. Швидкість автомобіля під керування позивача вимірювалась засобом «Трукам». Під час вимірювання швидкості руху автомобіль під керуванням позивача знаходився в межах населеного пункту «Травневе».

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Клепка О.Г. в судове засідання 07.05.2021 не з`явились, надали заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутністю. Відповідачі в судове засідання також не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2029708 від 27.01.2020 року, ОСОБА_1 27.01.2020 о 09:20 год., керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті зі швидкістю 83 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 33 км/год. Швидкість вимірювалась приладом Трукам тс 001133, чим порушив п. 12.4 Правил Дорожнього руху України порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год). Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні порушення, у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 КУпАП, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На необхідності застосування принципу презумпції невинуватості в справах про адміністративні правопорушення наголосив Верховний Суд в п. 39 Постанови від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, зазначивши, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, суд також керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд керується наступним.

Згідно оскаржуваної постанови, місцем розгляду справи та, відповідно, місцем зупинки автомобіля під керування позивача є 449 км. автодороги М03.

Як вбачається з наданого представником позивача викопіювання з «Проекту організації дорожнього руху на автомобільній дорозі М-03 Київ Харків Довжанський» на ділянці км 466 + 621 км 450+325, дорожній знак 5.46 «Кінець населеного пункту «Травневе» розташований до кілометрового знаку 5.60 «449». Згідно вказаного викопіювання, населений пункт «Травневе» розташований між кілометровими знаками «448» та «449». Відповідно, кілометровий знак «449» розташований поза межами населеного пункту «Травневе».

Як вбачається з оскаржуваної постанови, в пункті «6» постанови, який має назву «Час і місце скоєння, суть і обставини правопорушення», не зазначене точне місце вчинення правопорушення, а вказане лише на факті руху водія в населеному пункті, без конкретизації назви населеного пункту та його розташування на автомобільній дорозі. Більш точно місце вчинення правопорушення конкретизоване в пункті «2» постанови, в якому зазначено, що місцем розгляду справи є 449 км. автодороги М03.

За таких обставин суд вважає недоведеним факт руху позивача в населеному пункті під час вимірювання його швидкості руху, оскільки ділянка 449 км., згідно викопіювання, розташована за межами населеного пункту та будь-яких даних відносно того, що під час вимірювання швидкості руху автомобіль позивача був розташований до кілометрового знаку «449» та, відповідно, в зоні дії знаку населеного пункту, матеріли справи не містять.

Оцінюючи надані відповідачем відеозаписи на СД-диску, суд керується наступним.

На СД-диску наявні два файли з відеозаписом. В одному файлі міститься відеозапис вимірювання швидкості, на другому файлі - спілкування працівників поліції з позивачем після зупинки автомобіля під керування останнього.

Оцінюючи наданий відповідачем відеозапис вимірювання швидкості приладом Трукам та скріншоти вказаного відеозапису, надані на паперових носіях, суд керується наступним.

Як зазначено в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 591/6739/20, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора. Як встановлено колегією суддів, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. Таким чином, наданий суду відеозапис та фотознімок з приладу ТruCAM не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України. Колегія суддів зауважує, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку - прилад ТruCAM чи його носій даних), який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

В даній адміністративній справі на наданому відповідачем відеозапису також відсутній цифровий підпис. Носій, на який безпосередньо здійснений запис, чи його носій даних, суду не надані.

Крім того, як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі № 157/703/20, враховуючи положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону. Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

З відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що працівник поліції під час спілкування з позивачем тримав прилад «Трукам» в руках.

За таких обставин у суду відсутні підстави констатувати, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача здійснювалось технічним засобом, що був розміщений станціонарно вмонтованим способом.

Також суд констатує, що оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70» «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачами всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме факт порушення ним дозволеної швидкості руху в населеному пункті. Відповідно, відповідачами не доведено поза розумним сумнівом правомірність оскаржуваної постанови.

При цьому суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 року по справі № 712/12830/16-а.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання оскаржуваної постанови незаконною суд відмовляє, оскільки положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України, яка є спеціальною нормою, не передбачено такого способу захисту прав позивачів в даній категорії справ.

Оцінюючи інші доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи підстави, з яких суд задовольняє позовні вимоги, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим доводам і аргументам учасників справи, висловлених в заявах по суті справи.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 72-77, 241-246, 286, 293 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Славгородського Вадима Сергійовича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в астматичному режимі серії ЕАК № 2029708 від 27.01.2020, винесену інспектором 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Славгородським Вадимом Сергійовичем, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов