Справа № 160/2128/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2021 року м. Дніпросправа № 160/2128/20
головуючий суддя І інстанції Кучма К.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання: Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року в адміністративній справі №160/2128/20 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках ТОВ «Дніпроолія» у розмірі 1093452 198,21 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було задоволено частково.

Накладено арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія» у розмірі 647 960 628,39 грн.

В задоволенні решти позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено, як незаконне та в цій частині прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що грошові зобовязання по пені у розмірі 441663753.44 грн. є обгрунтованими та узгодженими, а відтак на останню також підлягає накладенню арешт.

Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено і прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову повністю.

Інші учасники судового процесу, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутності останніх.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Дніпроолія» () знаходиться на обліку як платник податків у Соборному управлінні Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

У платника податків ТОВ «Дніпроолія» в рамках заявленого позову, станом на час розгляду справи, обліковується податковий борг на загальну суму 1 089 624 201,88 грн., в т.ч. по податку на додану вартість в сумі 1 089 273 693,88 грн., по адміністративним штрафам та іншим санкціям в сумі 350 508 грн., який нарахований внаслідок несплати грошових зобов`язань нарахованих платником самостійно та контролюючим органом.

Податковий борг по податку на додану вартість нарахований на підставі:

- податкової декларації № від 20.05.2019 року в сумі 104 305 грн.;

- податкового повідомлення-рішення № від 14.12.2017 року в сумі 647233948,80 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 14.12.2017 року в сумі 271 867,60 грн., нарахованої пені в сумі 441 663 573,44 грн.

Податковий борг по адміністративним штрафам та іншим санкціям нарахований на підставі:

- податкового повідомлення-рішення № від 28.05.2019 року в сумі 510 грн.;

- податкового повідомлення-рішення № від 14.12.2019 року в сумі 365 400 грн. З урахуванням переплати в сумі 14 892 грн., сума боргу складає 350 508 грн.

З огляду на наявність вказаного боргу та відсутності факту її добровільного погашення з боку відповідача, податковий орган звернувся до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках ТОВ «Дніпроолія».

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вірна сума податкового боргу становить 647 960 628,39 грн., оскільки відповідач не надав суду належних обґрунтувань та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог щодо нарахованого розміру пені у розмірі 441663573.44 грн. та підстави її нарахування, а відтак вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Визначення адміністративного арешту, як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за своїм змістом однаково охоплює, як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Отже, норми статті 94 Податкового кодексу України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від його предмета.

Згідно із пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Відповідно до підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Водночас, Податковим кодексом України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно, як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В свою чергу, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, за наявності умов, встановлених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма підпункту 20.1.3 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду, як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 16.04.2020 року в адміністративній справі №804/7201/16, від 15 травня 2020 року у справі №813/890/18, від 24 квітня 2020 року у справі №821/1158/15-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, за відповідачем обліковується податковий борг у загальному розмірі .21 грн., з якої пеня складає 441663573.44 грн.

З матеріалів справи вбачається, що податковий орган звертався до суду з позовом про стягнення з відповідача наведеної заборгованості.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі № 160/13122/19, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" ( податковий борг на користь держави у розмірі 647 960 628,39 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, що обслуговують такого платника.

В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

В наведеному судовому рішенні судом першої інстанції було встановлено та судом апеляційної інстанції було підтверджено, що податковий орган безпідставно здійснив нарахування пені на суму грошового зобов`язання позивача у справі , за результатами податкової перевірки, з 2015р., оскільки податкові зобов`язання на які нарахована ця пеня визначені на підставі акту перевірки № 32407/04-36-14-02/36726560, який був складений лише у грудні 2017 року, що зазначено у прийнятих позивачем за результатами перевірки податкових повідомлення-рішеннях щодо визначення податкових зобов`язань відповідача з ПДВ. Зазначено, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не надало суду належних обґрунтувань та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог щодо стягнення з відповідача нарахованого розміру пені у розмірі 441663573.44 грн. та підстави її нарахування, а відтак такі вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з зазначених обставин справи вбачається, що судом в межах адміністративної справи № 160/13122/19 було встановлено безпідставність нарахування відповідачу пені у розмірі 441663573.44 грн., що в межах даної справи, за відсутності доказів спростування наведених обставин, зумовлює хибність висновків податкового органу та, як наслідок, протиправність накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках ТОВ «Дніпроолія» на суму 441663573.44 грн.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно безпідставності заявлених позивачем позовних вимог в частині накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках ТОВ «Дніпроолія» у розмірі 441663753.44 грн., але з інших мотивів, що свідчить про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в оскаржувані частині шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року в адміністративній справі №160/2128/20 в оскаржуваній частині змінити, виклавши текст його мотивувальної частини в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко