Справа № 360/356/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року справа № 360/356/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гайдара А.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року в справі № 360/356/21 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В., складено у повному обсязі 23 лютого 2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області, пенсійний орган), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по виплаті пенсії за період з 01.07.2018 по 27.07.2020 у сумі 31727,89 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену пенсію за минулий період з 01.07.2018по 27.07.2020 у сумі 31727,89 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі № 360/1475/20 відповідачем проведено перерахунок пенсії з 01.07.2018 по 27.07.2020.

Відповідно до листа відповідача від 30.09.2020 пенсійні виплати за період 01.07.2018 по 27.07.2020 у сумі 31727,89 грн обліковано в Головному управлінні та буде виплачено на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

06.10.2020 позивач звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо вжитих заходів по виплаті існуючої заборгованості у сумі 31727,89 грн та коли саме буде погашена зазначена заборгованість.

Згідно з листом відповідача від 15.10.2020 суми пенсійних виплат, які нараховано на виконання рішення суду за період 01.07.2018 по 27.07.2020 обліковано в Головному управлінні та буде виплачено з урахуванням повноважень, наданих законодавством.

З відповіді пенсійного органу від 15.10.2020 вбачається, що інформацію на запит надано частково (вибірково).

На теперішній час заборгованість відповідачем позивачу не виплачується, навіть частинами.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по виплаті пенсії за період з 01.07.2018 по 27.07.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01.07.2018 по 27.07.2020 на рахунок, відкритий у АТ Державний ощадний банк України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі № 360/1475/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту взяття на облік з 01.07.2018, шляхом розрахунку середньомісячного грошового забезпечення за 24 календарні місяці підряд перед звільненням шляхом ділення фактично отриманих сум додаткових видів грошового забезпечення на 5 місяців.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі № 360/1475/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганські області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2018 шляхом розрахунку середньомісячного грошового забезпечення за 24 календарні місяці підряд перед звільненням шляхом ділення фактично отриманих сум додаткових видів грошового забезпечення на 5 місяців. Рішення суду набрало законної сили 28.07.2020.

Доплату по проведеному перерахунку за період з 28.07.2020 по 31.08.2020 у сумі 1440,31 грн зараховано на картковий рахунок позивача відкритий в акціонерному товаристві Держаний ощадний банк України разом із поточною пенсією у вересні 2020 року.

Суми пенсійних виплат, які нараховано на виконання рішення суду у справі № 360/1475/20 за період з 01.07.2018 по 27.07.2020 у розмірі 31727,89 грн обліковано в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та буде виплачено з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.

Апелянт наголошує, що не має правових підстав для проведення виплат за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 по справі № 360/1475/20, оскільки вони не передбачені відповідними бюджетними законами.

Предметом спору є невиплата перерахованої пенсії позивачу за минулий період з 01.07.2018 по 27.07.2020 у сумі 31727,89 грн згідно судового рішення Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/1475/20, що набрало законної сили.

Оскаржувана позивачем бездіяльність відповідача безпосередньо пов`язана з рішенням Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/1475/20, яким позов задоволено.

Отже, вимоги позивача спрямовані не на вирішення спору, а мають на меті спонукали відповідача до виконання судового рішення, що набрало законної сили - рішення Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/1475/20 від 07.05.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується: паспортом громадянина України, карткою платника податків, пенсійним посвідчення (а.с. 7, 8, 9).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі № 360/1475/20 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Луганській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 02 січня 2020 року б/н щодо розгляду заяви від 14.03.2019 ОСОБА_1 додану до звернення від 11.03.2019 про призначення/перерахунок пенсії на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 по справі № 360/2332/19; зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту взяття на облік з 01.07.2018, шляхом розрахунку середньомісячного грошового забезпечення за 24 календарні місяці підряд перед звільненням шляхом ділення фактично отриманих сум додаткових видів грошового забезпечення на 5 місяців; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 33-37).

Згідно з розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за дорученням № Д 5 від 27.08.2020 позивачу розрахована доплата за липень 2018 року серпень 2020 року, підлягало виплаті: 4702,41 грн (липень листопад 2018 року), 4713,66 грн (грудень 2018 року-червень 2019 року), 4730,41 грн (липень листопад 2019 року), 4748,91 грн (грудень 2019 року червень 2020 року), 4767,41 грн (липень, серпень 2020 року), фактично виплачено 3426,71 грн (липень листопад 2018 року), 3437,96 грн (грудень 2018 року-червень 2019 року), 3454,71 грн (липень листопад 2019 року), 3473,21 грн (грудень 2019 року червень 2020 року), 3491,71 грн (липень, серпень 2020 року), сума доплати 1275,70 грн (липень 2018 року червень 2020 року) та 1111,09 грн (липень 2019 року), всього 31727,89 грн (а.с. 51 зв.б.), що підтверджено розрахунком на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі №360/1475/20 (а.с. 52).

07.09.2020 та 06.10.2020 позивач звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо вжитих заходів по виплаті існуючої заборгованості.

Листом від 30.09.2020 № 2275-2628/Т-01/8-1200/20 повідомлено, що суми пенсійних виплат, які нараховано на виконання рішення суду за період 01.07.2018 по 27.07.2020 в сумі 31727,89 грн обліковано в Головному управлінні та буде виплачено з урахуванням повноважень, наданих законодавством (а.с. 10-11), що підтверджено листом від 15.10.2020 № 2387-2858/Т-01/8-1200/20 (а.с. 12) та не заперечується відповідачем.

Вважаючи таку відмову відповідача не аргументованою, безпідставною та протиправною, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Частиною першою статті 4 Закон № 1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

За приписами статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статі 49 Закону № 1058-IV визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до абзацу сімнадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка набрала чинності з 26.11.2014 (у редакції, чинній з 30.08.2019 на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 637) припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (абзац двадцять перший пункту 1 Порядку №637).

З вищеописаних норм чинного законодавства слідує, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час.

Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01.07.2018 по 27.07.2020.

При цьому, суд зазначає, що відповідач взявши на облік позивача та призначивши пенсію, повинен був її виплатити за весь період з 01.07.2018 по 27.07.2020. Не вчинивши дій щодо виплати позивачу заборгованості по пенсії з 01.07.2018 по 27.07.2020, відповідач допустив бездіяльність, яка триває до теперішнього часу, оскільки невиплата заборгованості по пенсії суперечить вимогам Закону № 1058-IV.

З приводу доводів апелянта, що невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження, а заявлені позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в окремому порядку, суд зазначає наступне.

Перерахунок пенсії це процедура перегляду розміру вже призначеної пенсії у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, прийняттям нових законодавчих актів, зміни соціальних стандартів тощо.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

В межах адміністративної справи № 360/1475/20 позивачем було заявлено позовні вимоги:

- визнати протиправними дії відповідача в частині нездійснення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням правової позиції, викладеної в рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 по справі № 360/2332/19, шляхом розрахунку середньомісячного грошового забезпечення за 24 календарні місяці підряд перед звільненням, поділивши фактично отримані суми додаткових видів грошового забезпечення на 5 місяців;

- скасувати рішення відповідача щодо розгляду заяви 14.03.2019 позивача, додану до звернення від 11.03.2019 про призначення/перерахунок пенсії на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 по справі № 360/2332/19, від 02.01.2020;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.03.2019, додану до звернення від 11.03.2019 про призначення/перерахунок пенсії на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 по справі № 360/2332/19, здійснивши перерахунок пенсії позивачу шляхом розрахунку середньомісячного грошового забезпечення за 24 календарні місяці підряд перед звільненням шляхом ділення фактично отриманих сум додаткових видів грошового забезпечення на 5 місяців, з моменту взяття на облік 01.07.2018.

Згідно з абзацами 1-3 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей від 17.07.1992 № 393, пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

відповідних окладів за посадою (для поліцейських, відряджених до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в Національній поліції, які отримували при цьому грошове забезпечення та звільнені із служби безпосередньо з посад у таких органах, установах та організаціях, - відповідних окладів, установлених за рівнозначними (аналогічними) посадами в Національній поліції), військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту - щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересам справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Наведені норми визначають підстави та порядок проведення перерахунку пенсій.

Разом з цим виплата пенсії за минулий час визначається окремими нормами Закону № 1058-IV (стаття 46) та Порядком № 637.

Аналіз резолютивної частини рішення суду від 07.05.2020 у справі № 360/1475/20, дає підстави вважати, що предметом розгляду та вирішення справи по суті було встановлення права позивача на перерахунок пенсії внаслідок невірного застосування відповідачем норм діючого законодавства України з 01.07.2018.

Колегія суддів наголошує, що рішенням суду від 07.05.2020 у справі № 360/1475/20 не зобов`язано відповідача виплатити заборгованість пенсії внаслідок її перерахунку, з урахуванням вже виплачених сум.

Крім того, на момент прийняття зазначеного рішення суду, відповідачем не було нараховано позивачу пенсію у зв`язку з її перерахунком.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги в цій частині.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по виплаті пенсії за період з 01.07.2018 по 27.07.2020 та зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з 01.07.2018 по 27.07.2020 на рахунок, відкритий у АТ Державний ощадний банк України.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що апелянт не довів правомірності своїх дій.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року в справі № 360/356/21 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року в справі № 360/356/21 залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 липня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів А. В. Гайдар

Е. Г. Казначеєв

І. Д. Компанієць