Справа № 585/2463/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Євтюшенкова В.І.

13 липня 2021 р.Справа № 585/2463/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону УПП в Сумській області Департаменту патрульної поліції Зеленської Аліни Борисівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, -

В с т а н о в и в:

29.09.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову відповідача інспектора роти № 2 батальйону УПП в Сумській області Департаменту патрульної поліції Зеленської А.Б. (далі - поліцейський) від 14.09.2020 року серії ЕАМ № 3135739 про накладання на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою він підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 14.09.2020 року він рухався по автодорозі Р46 та був зупинений співробітниками поліції в місці, де відсутня будь-яка забудова, на території Охтирського району поблизу м. Охтирка. Після зупинки відповідач продемонстрував йому відео з процесом його руху, при цьому прилад, візуально схожий на TruCAM LTI 20/20 з явними ознаками механічних пошкоджень (тріщина корпусу та сколи). Після демонстрації відеозапису відповідач без будь-яких дій, пов`язаних з розглядом адміністративної справи повідомила, що нею прийнято рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 250 грн.

Також, позивач зазначив, що вимірювач швидкості руху TruCAM LTI 20/20 є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362.

Крім того, позивач зазначив, що він не перебував в межах населеного пункту, а тому не міг вчинити правопорушення щодо обмеження швидкості руху у населеному пункті. Фіксація швидкості та зупинка його транспортного засобу здійснена на незабудованій території, а саме на відкритій ділянці місцевості, на якій та поблизу якої відсутні будь-які інфраструктурні об`єкти, маршрут, по якому він їхав, не пролягав через зону дії дорожніх знаків 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Також, позивач зазначив, що адміністративну справу відносно нього відповідач розглянула за 56 секунд, що унеможливило реалізацію законних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та на місці зупинки транспортного засобу і йому не надано можливості реалізувати своє законне право на правову допомогу, що є безумовною підставою для скасування постанови. Оскаржувана постанова не містить відомостей, передбачених ст. 283 КУпАП, оскільки такі відомості поліцейською не з`ясовувались і їх не можливо з`ясувати за 56 секунд. Відео-фіксація швидкості та подальша зупинка транспортного засобу була здійснена у місці, яке не облаштоване відповідним знаком чи будь-якими іншими інформаційними вказівниками про здійснення фото-відео-контролю.

У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що 14.09.2020 року близько 15 год. 26 хв. на а/д Р-46, 110 км, м. Охтирка, Сумська область за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001065) було виявлено порушення Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). Так, водій транспортного засобу DAEWOO Sens, номерний знак НОМЕР_1 , керував транспортним засобом в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» та рухався зі швидкістю 73 км/год., таким чином перевищуючи встановлену швидкість руху на 23 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. У зв`язку з цим позивач і був зупинений, позивачу роз`яснена причина зупинки, в чому полягає порушення ним ПДР, вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Крім того, вона повідомила позиау, що справу буде розглянуто на місці скоєння правопорушення, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор, позивач при цьому ніяких клопотань не заявляв і повідомив, що копію постанови отримувати не буде. Нею розглянуто в присутності позивача матеріали адміністративної справи та складено постанову ЕАМ № 3135739 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., копію постанови направлено позивачу рекомендованим листом.

Також, відповідач зазначив, що відповідно до вимог ст. 276 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, нею розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та винесено постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. Факт вчинення правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, фотознімком з приладу TruCAM LTI 20/20 та відеозапису вчинення адміністративного правопорушення, зафіксованого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС001065).

Крім того, відповідач зазначив про правові підстави застосування лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20-20, який має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-MI/1-2903-2012, про законність його застосування для фіксації правопорушень у ручному режимі. Просила оскаржувану постанову, як таку, що повністю відповідає вимогам закону, залишити без змін.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.04.2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Висновок суду вмотивований тим, що населений пункт - це забудована територія, в`їзди на яку і виїзди якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47 та 5.48 (п.1.10 ПДР України). Згідно вимог ПДР України знак 5.45 «Початок населеного пункту» є інформаційно-вказівним знаком і позначає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Тобто, зазначеним знаком визначаються межі населеного пункту на автомобільній дорозі, а не початок фактичного розташування будівель (інфраструктурних об`єктів).

Також, суд зазначив, що з відеозаписів, наявних у матеріалах справи, вбачається, що інспектор ОСОБА_2 підійшла до зупиненого нею автомобіля позивача 14.09.2021 о 15 год. 23 хв., відрекомендувавшись, повідомила, що останній порушив швидкісний режим, запропонувала ознайомитись з приладом, на який зафіксовано перевищення ним швидкості руху. Тобто, позивачу було роз`яснено суть правопорушення. Фактично о 15 год. 27 хв. розпочався розгляд справи, інспектором роз`яснено хто розглядає справу, та в чому полягає порушення ПДР України позивачем (перевищення швидкості руху). Інспектор також роз`яснювала водію його права, останній зазначив, що не слухає її, запитував документи у осіб поліцейських, записував їх, своє посвідчення водія пред`явив поліцейським для огляду не з першого разу, тобто вчиняв дії, які фактично перешкоджали об`єктивному розгляду справи. Крім іншого пояснив, що ПДР України не порушував. Інспектор повідомила, що нею прийнято рішення застосувати до нього штраф у розмірі 255 грн. і сказала, що розгляд справи завершено. Вже після цього позивач заявив, що має цілий ряд клопотань. Від отримання копії протоколу категорично відмовився, погодився, щоб її направили за місцем його реєстрації. При цьому на запит інспектора чи співпадає його фактичне місце реєстрації з наявним у поліцейській базі, відповіді не надав. За дозволом поліцейських залишив місце зупинки о 15 год. 31 хв.

Щодо посилання позивача на те, що постанова не містить та не може містити відомості, передбачені ст. 283 КУпАП, оскільки такі відомості відповідачем не з`ясовувались, суд зазначив, що зазначене спростовується копією самої оскаржуваної постанови серії ЕАМ № 3135739 від 14.09.2020 року, з якої вбачається, що вона містить найменування посадової особи, яка винесла постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення, дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Крім того, суд зазначив, що згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості TruCAM LTІ 20/20 № ТС001065, спроможний робити лазерну фіксацію в автоматичному режимі, тому його показники можливо розцінити, як беззастережний доказ по справі. Не знайшло своє підтвердження у судовому засіданні і посилання позивача на те, що прилад був розташований у не облаштованому на це місці, оскільки згідно Іінструкції TruCAM LT1 20/20 є саме ручним приладом.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції здійснюючи розгляд адміністративної справи грубо порушив процесуальні вимоги ст. 271 КАС України, в частині не проголошення повного судового рішення в день його прийняття. Крім того, по позивач зазначає, що при розгляді справи порушено цілий ряд його прав.

Також, позивач зазначив, що відповідно до обставин справи та здійсненої поліцейськими відеофіксації встановлено, що фіксація швидкості та зупинки транспортного засобу здійснена на незабудованій території, а саме на відкритій ділянці місцевості на якій та поблизу якої відсутні будь-які інфраструктурні об`єкти. Маршрут по якому він рухався не пролягав через зону дії дорожніх знаків 5.45, 5.46, 5.47, 5.48. Відтак, оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи та не наданням належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обґрунтуванням, як наслідок є незаконним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи не надходили, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункта», 5.47 «Населений пункт», 5.48 «Кінець населеного пункта».

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Судом установлено, що постановою поліцейського від 14.09.2020 року, серії ЕАМ № 3135739, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що він цього дня, о 15 год. 26 хв. на а/д Р46 на 110 км в м. Охтирка, позначеному дорожнім знаком 5.45 (Початок населеного пункту), керуючи транспортним засобом DAEWOO Sens д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищуючи встановлену швидкість руху на 23 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 139-140).

В якості доказу вчинення водієм зазначеного адміністративного правопорушення додано відеозапис та фотознімок з приладу TruCAM LTI 20/20 (а.с. 49).

Отже, із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCAM LTI 20/20.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відео фіксацію приладу TruCAM LTI 20/20 (а.с. 49), судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку « 5.45» - «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку « 5.45» - «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

За відсутності посилань відповідача в оскаржуваній постанові на докази щодо зони дії дорожнього знаку « 5.45» - «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, колегія суддів дійшла висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км.

Доказів розміщення вказаних дорожніх знаків та зони їх дії відповідачем не надано як суду першої інстанцій так і апеляційної інстанції.

Відтак, поліцейський який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем та не додав ці докази до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Стосовно ж наданої відеофіксації з нагрудних камер стосовно порядку розгляду справи про порушення правил дорожнього руху, то суд вказаній відеофіксації не надає правової оцінки, як доказу, оскільки проведена відеофіксація та пояснення позивача не підтверджують обставин щодо зони дії дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, окрім того вказана відеофіксація не була покладена в основу прийняття оскаржуваної постанови як доказ.

Окрім того, судом враховано положення ст. 40 Закону № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання ПДР.

Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис суд встановив, що на рухомий автомобіль «DAEWOO Sens, д.н.з. НОМЕР_1 наведено ціль та протягом приблизно 2 секунд здійснювався замір швидкості. В цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCAM LTІ 20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCAM LTІ 20/20, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону № 580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото - і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото - і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону № 580-VIII, а лист директора ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року за вих. № 22-38/49 (а.с. 46) про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Також колегією суддів враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до ПДР України знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене в сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Зважаючи на викладене, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування судового рішення та постанови про адміністративне правопорушення від 14.09.2020 року серії ЕАМ № 3135739.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, приймає рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати за подання адміністративного позову у сумі 420,40 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 268-272, 286, 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2021 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону УПП в Сумській області Департаменту патрульної поліції Зеленської Аліни Борисівни про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14.09.2020 року серії ЕАМ № 3135739.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 гривень (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц

Постанова складена і підписана 13 липня 2021 року.