Справа № 542/246/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 р.Справа № 542/246/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Яценка Святослава Владиславовича на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.03.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Кашуба М.І., вул. Леніна, 32, смт. Нові Санжари, Новосанжарський, Полтавська, 39300, повний текст складено 18.03.21 року по справі № 542/246/21

за позовом ОСОБА_1

до Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції , Інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Яценка Святослава Владиславовича

про скасування постанови серії ЕАН №3685796 від 20.01.2021 року про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовом до інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Яценка Святослава Владиславовича, Батальйону патрульної поліції м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в якому він просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції серія ЕАН № 3685796 від 20.01.2021 року, якою його, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позов обґрунтований тим, що постановою № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції серія ЕАН № 3685796 від 20.01.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що він 20.01.2021 року о 09 год. 30 хв. керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 45 км по дорозі Полтава-Олександрія здійснив обгін на небезпечному повороті, чим порушив вимоги пункту 14.6 «г» ПДР України. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане вище правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків інспектора фактичним обставинам справи, оскільки він рухався із сторони м. Кременчук в напрямку м. Полтава і був зупинений на 45 км. а/д Полтава-Олександрія за межами населеного пункту, як зазначив інспектор ОСОБА_2 , відмітки чи показника 45 км немає. У позові зазначив, що інспектор не надав на місці жодного доказу для підтвердження його вини, не повідомив про наявність відео та відповідно не надав можливості ознайомитися із цим відеоматеріалом. Вказував, що інспектор Яценко С.В. не надав права викласти свої доводи окремо в письмовій формі. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Скасовано постанову інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції серія ЕАН № 3685796 від 20.01.2021, про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито. В частині позовних вимог про визнання дій інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Яценка Святослава Владиславовича - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - інспектор роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Яценко Святослав Владиславович, подав апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права. Також просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не враховано вимоги ч.1 та ч.2 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ст. 251 КУпАП.

Також, вказує, що в адміністративному позові, так і під час розгляду справи, що зафіксовано на нагрудну відеокамеру працівників поліції, позивач підтверджував, що в місці, даті та часі, вказаним в оскаржуваній постанові, він керував транспортним засобом ВАЗ 21011 номерний знак НОМЕР_1 та здійснив обгін вантажного транспортного засобу, що є порушенням пункту 14.6 «г» ПДР України. Крім того, зазначає, що в адміністративному позові позивач підтверджував наявність у вказаному місці дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34 ПДР України, перетинати яку заборонено.

Враховуючи наведене, апелянт вважає, що позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Також зазначає, що незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3685796 від 20.01.2021 ОСОБА_1 , 20.01.2021 року о 09 год. 30 хв. керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 45 км по дорозі Полтава-Олександрія здійснив обгін на небезпечному повороті, чим порушив вимоги пункту 14.6 «г» ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень.

Зважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень належним чином не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.122 КУпАП, та відповідно наявність в діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із частиною 1 статті 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Правилами статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено: ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

У відповідності до пункту 14.6 «г» Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 - обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю в умовах недостатньої видимості.

Відповідно до частини 2 статті 122 КУпАП порушення правил обгону - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями пункту 1 ПДР України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 визначено поняття горизонтальної розмітки, а саме (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей .

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо позивач заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3685796 від 20.01.2021 ОСОБА_1 , 20.01.2021 року о 09 год. 30 хв. керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 45 км по дорозі Полтава-Олександрія здійснив обгін на небезпечному повороті, чим порушив вимоги пункту 14.6 «г» ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень (а.с. 8).

Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем заперечується вчинення адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог пункту 14.6 «г» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно з частиною 2 статті 122 КУпАП.

Так, відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, до якого долучив диск з відеозаписом.

Водночас, сама постанова про накладення адміністративного стягнення не містить інформації стосовно того, який саме засіб відеофіксації був використаний.

Колегія суддів вказує, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 р. у справі № 524/9716/16-а.

Пояснень свідків (пішоходів чи інших учасників дорожнього руху) чи будь-яких інших доказів порушення позивачем вимог ПДР України відповідачами не надано.

Враховуючи викладене, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч.2 ст.122 КУпАП не долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному прав, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Стосовно доводів апелянта щодо незаперечення позивачем проти факту вчинення ним адміністративного правопорушення на місці винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, колегія суддів зауважує, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Враховуючи, що відповідач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування винесеної постанови, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП є недоведеним.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень, у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.122 КУпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Яценка Святослава Владиславовича залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.03.2021 року по справі № 542/246/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова