Справа № 600/2787/20-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2787/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш В.О.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

12 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просила:

- визнати протиправним дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.06.2020 року №2400-0214-8/16659 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, згідно заяви від 27.05.2020 року, в розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Позивач вважає, що її загальний страховий стаж складає більше ніж 29 років 6 місяців, в тому числі на посадах в органах прокуратури - 18 років 2 місяці 20 днів, будь яких законодавчих обмежень для призначення пенсії на підставі п.8 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" не передбачено.

Крім того, вважає неправомірними дії відповідача, які полягають у неврахуванні до її стажу за вислугу років періоду відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Так, положеннями п. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Також позивач стверджував, що до внесення змін Законом №76 статтею 21 Закону №3721 було передбачено, що особам, трудовий договір з якими розірвано за півтора року до і досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до законів України "Про державну службу", "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність" (за наявності відповідних умов), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; виплата пенсій особам, звільненим у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, зазначеним у частині першій цієї статті, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення ними у пенсійного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 28.05.1997 року Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 54-56).

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 14.08.1990 року позивач працювала на наступних посадах:

- з 14.09.1990 року по 28.08.1991 року - секретар в Приймальнику-розподільнику для неповнолітніх УВС Одеського облвиконкому (11 місяців 15 днів);

- з 01.09.1991 року по 24.06.1996 року - стаціонарне навчання на юридичному факультеті в Чернівецькому державному університеті ім. Ю.Федьковича (4 роки 9 місяців 24 дні);

- з 13.09.1995 року по 24.01.1999 року - юрисконсульт в ВТФ "Карпати" (3 роки 4 місяці 13 днів);

- з 25.01.1999 року по 06.09.2000 року - юрисконсульт в Державному управлінні екологічної безпеки в Чернівецькій області (1 рік 7 місяців 13 днів);

- 07.09.2000 року по 31.08.2001 року - юрисконсульт в Державному управлінні екології та природних ресурсів у Чернівецькій області (11 місяців 25 днів);

- з 01.10.2001 року по 01.02.2002 року - юрисконсульт Чернівецької філії ТзОВ "Аравіс" (4 місяці);

- з 11.02.2002 року по 29.04.2020 року - різні посади в органах прокуратури Чернівецької області (18 років 2 місяці 20 днів), що загалом складає більш ніж 29 років 6 місяців (а.с. 35-48).

Відповідно до Архівної довідки Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича від 30.12.2015 року №34/40-4307 в архівних матеріалах Чернівецького національного університету за 1991-1996 рр., відомості про те, що гр. ОСОБА_1 наказом університету від 01.08.1991 р. №1159-01, була зарахована студенткою першого курсу юридичного факультету, спеціальність "Правознавство" денної форми навчання, з 01.09.1991 року. Наказом по університету від 10.07.1996 року №199-СТ гр. ОСОБА_1 , була відрахована з університету у зв`язку із закінченням навчання, з 30.06.1996 року. Отримав Диплом ЛВ ВЕ №003232, реєстр №21 від 25.06.1996 року (а.с. 59).

Відповідно до Довідки ВАТ "Чернівецький емальзавод "Карпати" №20 від 02.09.2014 року позивач працювала на ВАТ "Чернівецький емальзавод Карпати" (Виробничо-торгівельна фірма "Карпати") з 13.09.1995 року наказ №202-к від 13.09.1995 року по 25.01.1999 року наказ №6-к від 25.01.1999 року (а.с. 63).

Наказом Виробничо-торгівельної фірми "Карпати" від 11.07.1996 року №115к позивачу з 11.07.1996 року надано відпустку по догляду за дитиною до виповнення 3-х років. Дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 64).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 14.06.1996 року ОСОБА_2 (син позивача) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 65).

Згідно Довідки Департаменту екології та туризму Чернівецької обласної державної адміністрації про заробітну плату для обчислення пенсії від 15.02.2016 року №04/51 заробітна плата позивача, яка враховується при обчисленні пенсії склала 5729,87 грн (а.с. 62).

Відповідно до Довідки Чернівецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Аравіс" №11 від 03.03.2002 року позивач працювала на посаді юрисконсульта з 01.10.2001 року по 01.02.2002 року. За цей період нарахована заробітна плата по місяцях: жовтень 2001 року 150 грн, листопад 2001 року 150 грн, грудень 2001 року 150 грн, січень 2002 року 150 грн (а.с. 66).

Відповідно до Довідки Прокуратури Чернівецької області від 27.05.2020 року №11/379вих-20 ОСОБА_1 , відповідно до наказу прокурора Чернівецької області №37-к від 11.02.2002 року була прийнята в органи прокуратури Чернівецької області, а відповідно до наказу прокурора Чернівецької області №221-к від 28.04.2020 року звільнена з органів прокуратури Чернівецької області з 29 квітня 2020 року на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". На момент звільнення стаж роботи в органах прокуратури Чернівецької області ОСОБА_1 , для отримання щомісячної надбавки за вислугу років відповідно до Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1090 від 09.12.2015 року, складав 25 років 7 місяців 26 днів (а.с. 49).

Відповідно до Довідки Прокуратури Чернівецької області від 21.05.2020 року №18-298вих-20 позивач працювала у прокуратурі Чернівецької області на посаді прокурора відділу, заробітна плата станом на 29 квітня 2020 року становила: посадовий оклад - 5730,00 грн; надбавка за вислугу років 40% - 2292,00 грн; середньомісячна сума виплат, що включається в заробіток для обчислення пенсії - 28816,99 грн. Всього - 36838,99 грн (а.с. 52).

Наказом прокурора Чернівецької області №221-к від 28.04.2020 року позивача звільнено з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області на підставі п. 9 ч. 1ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

27.05.2020 року позивач через веб-портал Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою в якій просив призначити пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру". До заяви було додано:

довідка прокуратури області № 18-298вих-20 від 21.05.2020 року;

довідка прокуратури області №18-299вих-20 від 21.05.2020 року;

довідка прокуратури області №11/379вих-20 від 27.05.2020 року;

документи щодо підтвердження мого трудового стажу: копія трудової книжки серії НОМЕР_5 ; копія Диплому Чернівецького державного університету ім. Ю.Федьковича за спеціальністю "правознавство" ЛВ ВЕ №003232, архівну довідку ЧНУ ім. Ю.Федьковича за №34/40-4307 від 30.12.2015 року щодо перебування на навчанні денної форми; лист №03/252 від 15.02.2016 року та довідка №04/81 від 15.02.2016 року Департаменту екології та туризму Чернівецької ОДА про роботу на посаді головного спеціаліста - юрисконсульта (державна служба); довідка ВАТ "Чернівецький емальзавод "Карпати" від О2.09;2О14 року за №20 та копію наказу ВТФ "Карпати" №115к від 11.07.1996 року щодо перебування у відпустці по догляду за дитиною та інші документи для призначення пенсії надаються в електронному вигляді (а.с. 18-21).

01.06.2020 року на електронну адресу позивача надійшов електронний лист з повідомленням "вам відмовлено в призначенні пенсії" (а.с. 24).

04.06.2020 року позивач повторно звернувся до відповідача через веб-портал зі зверненням в якому просив надати письмову обґрунтовану відповідь про причини непризначення пенсії, детально зазначивши правові підстави такої відмови, враховані та не враховані періоди трудової діяльності, що зумовили відмову у призначенні пенсії за вислугою років (а.с. 28).

У відповідь на заяву від 27.05.2020 року, відповідач листом від 12.06.2020 року №2400-0214-8/16659 відповідач повідомив позивача, що згідно з наданими документами його стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 23 роки 2 місяці 23 дні (зарахований по 29.04.2020 року), у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів становить 18 років 2 місяці 20 днів. З огляду на викладене вище відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років 24 роки 6 місяців (а.с. 26).

Листом від 16.06.2020 року за №1105-976/Б-02/8-2400/20 відповідачем повідомлено позивача, що згідно з наданими документами стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 23 роки 2 місяці 23 дні (зарахований по 29.04.2020 року). Стаж роботи на посадах прокурорів становить 18 років 2 місяці 2 днів. До спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років зараховані періоди роботи: з 26.01.1999 року по 31.08.2001 року в Державному управлінь екології та природних ресурсів у Чернівецькій області (2 роки 7 місяців 6 днів) з 11.02.2002 року по 29.04.2020 року в органах Прокуратури Чернівецької області (18 років 2 місяці 20 днів); та половина строку навчання в Чернівецьким; державному університеті ім. Юрія Федьковича за спеціальність "Правознавство" (2 роки 4 місяці 27 днів). Правових підстав для врахування стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, інших періодів немає. З огляду на викладене вище, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років 24 років 6 місяців, про що повідомлено листом від 12.06.2020 року №2400-0214-8/16659 (а.с. 30-31).

Крім того, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 року від №727/5118/16-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17.07.2018 року встановлено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (з 11.07.1996 року по 25.01.1999 року) не підлягає зарахуванню до вислуги років, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону № 1697-VII, оскільки ОСОБА_1 на час виходу у вказану відпустку не працювала на прокурорських та інших посадах, передбачених ст. 86 Закону № 1697-VII, які дають право на призначення спірної пенсії (а.с. 80-90).

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.06.2020 року №2400-0214-8/16659 щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону №1697-VII, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, оскільки позивач на момент звернення не набув права на призначення пенсії за вислугою років як працівник прокуратури, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як свідчать матеріали справи, 27.05.2020 року позивач через веб-портал Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою в якій просив призначити пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII № 1697-VII від 14.10.2014 року.

До стажу роботи, що дає їй право на пенсію за вислугу років позивач просив включити: період роботи на прокурорських посадах з 11.02.2002 року по 2904.2020 року (18 років 2 місяці 20 днів); половина строку навчання на стаціонарному відділенні юридичного факультету ЧДУ ім. Ю. Федьковича за спеціальністю "Правознавство" з 01.09.1991 року по 30.06.1996 року (2 роки 4 місяці 27 днів); строк роботи на посадах державної служби в Держуправлінні екобезпеки в Чернівецькій області та Держуправління екології та природних ресурсів у Чернівецькій області з 26.01.1999 року по 31.08.2001 року (2 роки 7 місяців 7 днів); період частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною з 11.07.1996 року по 24.01.1999 року (2 роки 6 місяців 15 днів).

У відповідь на заяву від 27.05.2020 року, відповідач листом від 12.06.2020 року №2400-0214-8/16659 відповідач повідомив позивача, що згідно з наданими документами його стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 23 роки 2 місяці 23 дні (зарахований по 29.04.2020 року), у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів становить 18 років 2 місяці 20 днів. З огляду на викладене вище відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років 24 роки 6 місяців.

Листом від 16.06.2020 року за №1105-976/Б-02/8-2400/20 відповідачем повідомлено позивача, що таж роботи на посадах прокурорів становить 18 років 2 місяці 2 днів. До спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років зараховані періоди роботи: з 26.01.1999 року по 31.08.2001 року в Державному управлінь екології та природних ресурсів у Чернівецькій області (2 роки 7 місяців 6 днів) з 11.02.2002 року по 29.04.2020 року в органах Прокуратури Чернівецької області (18 років 2 місяці 20 днів); та половина строку навчання в Чернівецьким; державному університеті ім. Юрія Федьковича за спеціальність "Правознавство" (2 роки 4 місяці 27 днів).

Відтак, спірним періодом для зарахування до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років є період відпустки по догляду за дитиною з 11.07.1996 року по 24.01.1999 року (2 роки 6 місяців 15 днів). З цього приводу, суд зазначає наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 року (далі - Закон №1697-VII).

У зв`язку з набранням чинності Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 року втратили чинність положення статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру"№1789-ХІІ від 05.11.1991 року, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

Розділом IX Закону №1697-VII визначено соціальне та матеріально-побутове забезпечення прокурора та інших працівників органів прокуратури.

В свою чергу, статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Згідно ч. 6 вказаної статті до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Таким чином, правом на призначення пенсії за вислугу років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурори на підставі Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII.

Суд звертає увагу, що право у позивача на зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років періоду відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, передбачено саме ст. 86 Закону №1697-VII, а отже даний період можливо зарахувати до спеціального стажу, лише якщо особа вийшла в декретну відпустку саме з посади, яка дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач під час перебування у декретній відпустці не працювала на посаді державного службовця, слідчого, судді, в органах внутрішніх справ, виборних посадах та інших посадах, які передбачені ст. 86 Закону, а як вбачається із записів у трудовій книжці та наказу Виробничо-торгівельної фірми "Карпати" від 11.07.1996 року №115к позивачу з 11.07.1996 року надано відпустку по догляду за дитиною до виповнення 3-х років (з 11.07.1996 року по 24.01.1999 року), тобто у вказаний період працювала у виробничо - торгівельній фірмі " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".

Відтак, суд першої інстанції правильно зазначив, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (з 11.07.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ) не підлягає зарахуванню до вислуги років, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону №1697-VII, оскільки позивач на час виходу у вказану відпустку не працювала на прокурорських та інших посадах, передбачених ст.86 Закону №1697-VII, які дають право на призначення спірної пенсії.

Зазначені обставини також встановлено та висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з статтею 86 Закону №1697-VII періоду відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку висловлено у постанові Верховного Суду №727/5118/16-а від 17.07.2018 року, якою залишено без змін постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 року від №727/5118/16-а.

Згідно ч. 5 ст 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутності підстав для зарахування періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до загальної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, у зв`язку з тим, що вказана відпустка не пов`язана роботою позивача на посадах, які дають право на призначення спірної пенсії, а саме: на посаді юрисконсульта виробничо-торгівельної фірми "Карпати", яка не відноситься до посад державної служби чи інших посад, передбачених ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII.

Як свідчать матеріали справи, згідно копії трудової книжки позивача та наданими до пенсійного фонду документами, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 23 роки 2 місяці 23 дні (зарахований по 29.04.2020 року), у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів становить 18 років 2 місяці 20 днів.

Враховуючи вищезазначені положення ст. 86 Закону №1697-VII, суд приходить до висновку, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час звернення до відповідача (27.05.2020 року) є недостатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №1697-VII, оскільки складає менше, ніж 24 роки 6 місяців.

При цьому, суд відхиляє, як необґрунтоване та безпідставне посилання позивача на те, що до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII статтею 21 до Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" від 16 грудня 1993 року № 3721-XII було передбачено, що особам, трудовий договір з якими розірвано за півтора року до і досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до законів України "Про державну службу", "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність" (за наявності відповідних умов), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; виплата пенсій особам, звільненим у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, зазначеним у частині першій цієї статті, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення ними у пенсійного віку.

Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII статтю 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" №3721 було виключено, а отже на момент виникнення спірних правовідносин відсутні гарантії щодо права на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку.

При цьому, позивачем не наведено обґрунтування, а судом не встановлено правові підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" №3721, який визначає основні засади державної політики щодо ветеранів праці, інших громадян похилого віку і спрямований на формування в суспільстві гуманного, шанобливого ставлення до них і забезпечення їх активного довголіття.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, приймаючи рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону №1697-VII, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, оскільки позивач на момент звернення не набув права на призначення пенсії за вислугою років як працівник прокуратури, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.