Справа № 440/6701/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 р. Справа № 440/6701/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 23.12.20 по справі № 440/6701/20

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, заявник) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (далі за текстом також відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 15.10.2020;

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію;

- зобов`язати Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради розглянути запит від 15.10.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Кременчук вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 15 жовтня 2020 року.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 від 15 жовтня 2020 року на отримання публічної інформації.

Зобов`язано Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 15 жовтня 2020 року на отримання публічної інформації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач викладає обставини справи та наводить норми, зазначені у відзиві на позовну заяву. Вказує, що відповідь на запит позивача направлено вчасно 21.10.2020, на підтвердження чого відповідачем надано до матеріалів справи відповідні докази, проте, вказані обставини судом першої інстанції не враховано.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 15.10.2020 ОСОБА_1 направила до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області запит на отримання публічної інформації, в якому просила надати інформацію про наявність на території м. Кременчук вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з орієнтирами розташування. Відповідь на вказаний запит заявник просила надіслати за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений запит Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області отримано 19.10.2020 за вхідним № 01-18/267.

21.10.2020 за № 01-18/267 Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області підготував на ім`я позивача лист-відповідь на запит на отримання публічної інформації.

Позивач, указуючи на фактичне ненадання відповідачем відповіді на її запит на отримання публічної інформації, звернулась до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність посилання відповідача на надіслання відповіді на запит на адресу позивача у письмовій формі з використанням звичайного конверту по Україні, та врахував ту обставину, що твердження позивача стосовно того, що відповідь на запит про публічну інформацію нею не отримано ні у п`ятиденний термін, ні взагалі - жодним чином не спростовані відповідачем у ході судового розгляду справи.

Водночас, не погодившись із обраним позивачем способом захисту її порушеного права на отримання публічної інформації шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради розглянути запит від 15.10.2020, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надати ОСОБА_1 інформацію у відповідь на її запит від 15.10.2020.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, а згідно з ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суспільні відносини з приводу розгляду та вирішення звернень громадян, а також обігу наданої у відповідь на такі звернення інформації унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про інформацію», Закону України «Про розгляд звернень громадян», Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Так, згідно зі ст. 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 за № 2657-XII (далі за текстом - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 за № 2939-VI (далі за текстом - Закон № 2939-VI).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради є розпорядником публічної інформації у розумінні ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI, що відповідачем не заперечується.

За визначенням ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані:1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

За приписами ч. 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Абзац 11 пункту 1.3. Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого Наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12.05.2006, № 211 (далі - Порядок № 211): календарний штемпель - спеціальний штамп (печатка), призначений для погашення поштових марок на поштових відправленнях, оформлення поштових відправлень, розрахункових квитанцій, касових документів та іншої виробничої документації.

Підпункт 3.1.4.5. пункту 3.1.4. Порядку № 211: Проста письмова кореспонденція, що надійшла з об`єктів поштового зв`язку місця приймання до сортувального вузла, штемпелюється.

Підпункт 3.1.6.2. пункту 3.1.6. Порядку № 211: У доставних відділеннях поштового зв`язку письмова кореспонденція не штемпелюється, окрім засланої та простої «До запитання».

Статтею 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" від 04.10.2001 за № 2759-III передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009, № 270 (далі - Правила № 270), розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Абзаци 1, 2 пункту 73 Правил № 270: Під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток календарного штемпеля. Дата відбитку календарного штемпеля маркувальної машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання.

Пункт 66 Правил № 270: У разі відправляння згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії, що включається до одного списку, кількість примірників списків та необхідність подання їх в електронному вигляді визначається оператором поштового зв`язку. До списку включаються поштові відправлення, поштові перекази, згруповані за способом пересилання.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження факту надіслання позивачу листа -відповіді від 21.10.2020 за № 01-18/267 відповідачем надано копію виписки з журналу реєстрації поштових відправлень за № 01-74 2020 за 21.10.2020.

Проте, колегія суддів зазначає, що реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у журналі реєстрації вихідної документації розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу строку на надання відповіді, визначеного законом. Належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил № 270), опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 вересня 2019 року у справі № 128/4752/15-а.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Положеннями статті 23 Закону № 2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.

Отже, право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

В силу приписів пункту 5 частини другої статті 23 Закону № 2939-VI позивач як запитувач інформації, має право на оскарження несвоєчасного надання інформації, і, звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вважала порушеними свої права внаслідок недотримання встановленого законом строку надання інформації на запит.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не надавши відповідь на запит у встановлений Законом № 2939-VI п`ятиденний строк, відповідач допустив протиправну бездіяльність, а отже захистити порушене право позивача на своєчасне отримання інформації можливо лише шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові 19 березня 2019 року у справі № 800/369/17.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію та в частині визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання публічної інформації за запитом - підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач звернувся з позовними вимогами про зобов`язання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради розглянути запит від 15.10.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Кременчук вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

У ході судового розгляду встановлено, що цей запит фактично був розглянутий. Запитувана інформація викладена в листі Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.10.2020 за № 01-18/267, але належні докази направлення вказаного листа позивачу надані не були.

Таким чином, фактично розглянувши запит, відповідач протиправно не надав запитувану інформацію позивачу, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надати ОСОБА_1 інформацію у відповідь на її запит від 15.10.2020.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 15 жовтня 2020 року на отримання публічної інформації.

Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції.

Відповідно до приписів ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції, зокрема, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 по справі № 440/6701/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк