Справа № 200/223/21-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року справа № 200/223/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в справі № 200/223/21-а (головуючий І інстанції Циганенко А.І., повне судове рішення складено 16 березня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду із позовною заявою до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач, Селидовське ОУПФУ, пенсійний орган), в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09 грудня 2020 року №2272 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача, з урахуванням висновків суду у справі, призначити пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив у призначенні позивачу пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Справа розглянута у порядку письмовому провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Селидовського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії згідно зі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 № 1058-IV, до заяви були надані наступні документи:

- паспорт;

- ідентифікаційний код;

- трудова книжка померлого ОСОБА_2 ;

- свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 14 лютого 2020 року;

- рішення суду по справі №242/3810/20 від 02 листопада 2020 року;

- довідка про фактичне місце проживання №204/02-18 від 09 грудня 2020 року;

- свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 29 серпня 1986 року;

- довідка внутрішньо переміщеної особи №1428- від 21 серпня 2020 року;

- довідка про причини смерті;

- трудова книжка серії НОМЕР_3 від 06 вересня 1985 року.

09 грудня 2020 року відповідач прийняв рішення №2272 про відмову у призначенні пенсії, та повідомив позивача про те, що підстав для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника не має, оскільки ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку (а.с.5).

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 29 серпня 1986 року, актовий запис № 84 (а.с.48).

Відповідно до довідки про фактичне місце проживання від 09 грудня 2020 року №204/02-18 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.49).

За інформацією, яка містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на день смерті чоловіка, ОСОБА_1 займалася підприємницькою діяльністю (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 14 лютого 2020 року Виконавчим комітетом Дачненської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 7 (а.с.46).

Згідно з рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 листопада 2020 року у справі №242/3810/20, яке набрало законної сили 08 грудня 2020 року, встановлено факт втрати ОСОБА_1 постійного і основного джерела засобів до існування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-7).

Вважаючи, що пенсійний орган безпідставно відмовив їй у призначенні пенсії по втраті годувальника, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону №1058-IV виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

За пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із положеннями абзацу двадцять другого статті 1 Закону №1058-IV як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім`ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 36 Закону №1058-IV батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу для відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідач посилався на недосягнення позивачкою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

За приписами статті 10 Закону №1058-IV особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особа, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Як зазначалося, статтею 36 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, необхідною умовою для призначення пенсії чоловіку (дружині) померлого у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.

Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_2 вік позивача становив повних 53 роки, отже остання не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, а тому не може вважатися непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника і не набула права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, навіть за умови втрати джерела засобів до існування.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року в справі №565/235/15-а і відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при вирішення даної справи.

Також колегія суддів звертає увагу, що є помилковими доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин тільки абз.2 ч.1 ст.36 Закону №1058-IV, оскільки зазначена норма прямо кореспондує з ч.2 вищезазначеної статті щодо визначення непрацездатних членів сім`ї.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, щодо не доведення позивачем наявності права на призначення пенсії по втраті годувальника. Отже, доводи апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є неприйнятними.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в справі № 200/223/21-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в справі № 200/223/21-а залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 липня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів А. В. Гайдар

Е. Г. Казначеєв

І. Д. Компанієць