Справа № 560/7276/20
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7276/20

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

12 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимог.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 12.11.2018 № Ф-42970-17У;

- визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 13.11.2019 № Ф-42970-17У та від 14.08.2019 № Ф-42970-17У;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 2522 грн. 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 перебувала на обліку як фізична особа-підприємець та платник єдиного внеску у Хмельницькій ДПІ. Державна реєстрація здійснена виконавчим комітетом Хмельницької міської ради 06.04.2017 номер запису 0059878.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.04.2020 визнано протиправною та скасовано реєстраційну дію від 06.04.2017 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0059878.

Відповідачем сформовано та направлено з повідомленням про вручення ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки): від 12.11.2018 № Ф-42970-17 в сумі 13707,54 грн.; від 14.08.2019 № Ф-42970-17 в сумі 21673,08 грн., від 13.11.2019 р. № Ф-42970-17 в сумі 2754,18 грн.

Позивач вважає вказані вимоги податкового органу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 № Ф-42970-17 в сумі 13707,54 грн.; від 14.08.2019 № Ф-42970-17 в сумі 21673,08 грн., від 13.11.2019 р. № Ф-42970-17 в сумі 2754,18 грн. протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З 01 січня 2017 року пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Враховуючи зазначене, мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 704,00 грн. на місяць (3200,00 грн. х 22%, де 3200,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року); мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 819,06 грн. на місяць (3723,00 грн. х 22%, де 3723,00 грн. - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року); мінімальний страховий внесок у в 2019 році становив 918,06 грн. (4173,00 х 22%, де 4173 грн. - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року).

Надаючи оцінку наявності у ОСОБА_1 обов`язку здійснювати нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №2464-VI взяття як платників єдиного внеску осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців регулює Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (Закон № 755-IV).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №755-IV відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію створення юридичної особи та її відокремленого підрозділу, відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації, представництва, філії іноземної благодійної організації, державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, скасування державної реєстрації їх припинення є підставою для взяття їх на облік в органах державної статистики, державної фіскальної служби та/або вчинення інших дій відповідно до законодавства.

Таким чином, взяття на облік контролюючим органом фізичної особи-підприємця здійснюється на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію такої особи.

Апелянт зазначає, що згідно АІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 перебувала па податковому обліку як фізична особа - підприємець з 06.04.2017 по 08.09.2020.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.04.2020 визнано протиправною та скасовано реєстраційну дію від 06.04.2017 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0059878.

Суд зазначає, що в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі №816/1938/18 та від 28 травня 2020 року по справі №816/4685/15 вказано, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Отже, неправомірні дії державного реєстратора щодо внесення до ЄДР запису від 06.04.2017 фактично спричинили стан набуття позивачем статусу фізичної особи-підприємця та мають для нього негативні наслідки, оскільки стали підставою для його зобов`язання сплачувати єдиний соціальний внесок за 2017 рік.

Проте позивач 06.04.2017 не набув статусу фізичної особи-підприємця та, як наслідок, обов`язку сплачувати єдиний внесок згідно оскаржуваних вимог про сплату боргу ( недоїмки) від 12.11.2018 № Ф-42970-17У, від 13.11.2019 № Ф-42970-17 У, від 14.08.2019 № Ф-42970-17 У, у нього не було.

Відтак, вимоги про сплату боргу від 12.11.2018 № Ф-42970-17У, від 13.11.2019 № Ф-42970-17 У, від 14.08.2019 № Ф-42970-17 У є невиправданим втручанням у майнові права позивача, та порушує їх.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Порядок сплати судового збору регулюється Законом України "Про судовий збір".

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що ціна позову в даному випадку складає 38134,80 грн.

Відтак, при зверненні до суду першої інстанції позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Натомість суд першої інстанції в порушення вищенаведених вимог помилково стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області 2522,40 грн.

Щодо переплаченої суми судового збору в розмірі 1681,6 грн., суд роз`яснює право позивача на звернення до суду першої інстанції із заявою про повернення надмірно сплаченої суми судового збору на підставі ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року - змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

В решті - рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.