Справа № 120/4886/18-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4886/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

07 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Кубика М.М.,

представника позивача: Мовчана В.В.

представника відповідача: Пенської О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Тульчинське лісомисливське господарство" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

до Вінницького окружного адміністративного суду з Верховного Суду на новий судовий розгляд надійшла справа за адміністративним позовом державного підприємства "Тульчинське лісомисливське господарство" до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.12.2018 року №, яким підприємству збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток у сумі 1040799 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 260200 грн та №, яким підприємству донараховано грошове зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних, унітарних підприємств та їх об`єднань) в сумі 2641372 грн і застосовано штрафні санкції у сумі 660343 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № та № від 13.12.2018 року;

- стягнуто на користь державного підприємства "Тульчинське лісомисливське господарство" витрати по сплаті судового збору в сумі 213551,68 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 82000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, відповідач зазначив, що ДП "Тульчинське ЛМГ" повинно було зробити кореспонденції, передбачені положенням № 1213, тобто нарахувати та сплатити матеріальні заохочення за рахунок прибутку, а не відображати у складі витрат, тим самим зменшуючи фінансовий результат до оподаткування. Окрім того, відповідач посилається на недоведеність первинними документами фактичного здійснення господарської діяльності підприємством та його контрагентом ФОП ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представники позивача в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що на підставі наказу головного управління ДФС у Вінницькій області від 11.05.2017 року № 813 та направлень № 941, 942, 943, 944, 945 від 25.05.2017 року, податковим органом проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 01.11.2018 року № 5491/1414/00991479, яким встановлені порушення платником податків пункту 44.1. статті 44, статті 46, статті 57, підпункту 134.1.1 пункту 134.1. статті 134., пункту 137.3 статті 137 Податкового кодексу України, Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року № 138 та пункту 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248, внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до державного бюджету за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року на загальну суму 1171964 грн; абзацу а) пункту 198.1., абзацу 2 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого платником податків завищено суму податкового кредиту з 01.01.2014 року по 31.05.2015 року та занижено суми сплати до бюджету податку на додану вартість на загальну суму 48449 грн; Порядку № 138, статей 46, 57, пункту 137.3 статті 137 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено частину чистого прибутку (доходу) що підлягає сплаті до державного бюджету за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року в сумі 2906860 грн; статті 18, пункту 51.1 статті 51, підпункту б) пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку з недостовірними відомостями; пункту 54.2 статті 54, пункту 57.1 статті 57, пункту 176.2 статті 176, підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасне перерахування податку на доходи з фізичних осіб податковим агентом при виплаті заробітної плати на карткові рахунки та з каси підприємства в загальній сумі 91824,69 грн; пункту 54.2 статті 54, пункту 57.1 статті 57, пункту 176.2 статті 176, підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасне перерахування військового збору податковим агентом при виплаті заробітної плати на карткові рахунки та з каси підприємства в загальній сумі 1502,40 грн.; підпункту 266.1.1 пункту 266.1, підпункту 266.2.1 пункту 266.2, підпункту 266.3.1 пункту 266.3, підпункту 266.7.5 пункту 266.7 та підпункту 266.10.1 пункту 10 статті 266 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 9772,86 грн.

Підприємством подано заперечення на акт від 30.11.2018 року № 1073, за результатами розгляду якого головним управління ДФС у Вінницькій області листом від 11.12.2018 року відмовлено в їх задоволенні.

В подальшому контролюючим органом прийняті відносно позивача податкові повідомлення-рішення від 13.12.2018 року № , яким підприємству збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 1040799 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 260200 грн та № , про донарахування грошового зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних, унітарних підприємств та їх об`єднань) в сумі 2641372 грн і застосування штрафної санкції в сумі 660343 грн.

Дані рішення одночасно є предметом оскарження у даній справі.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заохочувальні та компенсаційні виплати, які проводились позивачем, відносяться до структури заробітної плати, а тому правомірно віднесені до витрат підприємства на підставі вимог національного законодавства. Також судом зазначено, що податковим органом не вчинено всіх необхідних дій для доведення факту відсутності у ФОП ОСОБА_1 трудових та матеріальних ресурсів, а висновки про нереальність господарських операцій базуються лише на припущеннях та інформації, отриманій з інформаційно-аналітичної бази контролюючого органу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пунктом 75.1.2 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно із статтею 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 135 ПК визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 137.3 статті 137 ПК України відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пункті 57.11 статті 57 та 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати.

Державне підприємство "Тульчинське лісомисливське господарство" є державним підприємством, статутний капітал якого складає 810830 грн. Засновником є Державне агентство лісових ресурсів України, якому належить 100 % частки у статутному капіталі підприємства (100 % частка державного майна).

Встановлено, що позивачем за рахунок Фонду оплати праці нараховано та виплачено працівникам підприємства матеріальну допомогу на соціально-побутові потреби (державні та релігійні свята, премії до Дня народження), матеріальну допомогу на оздоровлення, премію до 8-го Березня, премію до Дня працівника лісу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що вказані матеріальні заохочення мають особливий характер, зумовлений правовим статусом державного і комунального майна та законодавчим регулюванням діяльності суб`єктів державного, комунального секторів економіки й управління об`єктами державної власності.

Відповідно до установчих документів ДП "Тульчинське ЛМГ" засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України та входить до сфери управління Вінницького обласного управління лісового та мисливського господарства.

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону структуру заробітної плати складає:

- основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

- додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Підприємства державного, комунального секторів економіки, а також інші господарські організації, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності зобов`язані застосовувати норми Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності, затверджене Наказом Міністерства фінансів України 19.12.2006 №1213, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 26.12.2006 за №1363/13237 із змінами (далі - Положення №1213), яке визначає методику відображення в бухгалтерському обліку активів та операцій, які мають особливий характер, зумовлений правовим статусом державного і комунального майна та законодавчим регулюванням діяльності суб`єктів державного, комунального секторів економіки й управління об`єктами державної власності.

Відповідно до пункту 1.2. розділу IV Положення №1213 спрямування підприємствами державного, комунального секторів економіки частини чистого прибутку на квартальну і річну дату балансу відображається: на матеріальне заохочення за дебетом субрахунку 443 "Прибуток, використаний у звітному періоді" і кредитом paxунку 66 "Розрахунки за виплатами працівникам" наводиться сума нарахованої працівникам винагороди, допомоги, премії тощо, яка обчислена відповідно до законодавства, установчих і розпорядчих документів з прибутку попереднього звітного кварталу (року) відповідно до фінансового плану.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації щодо формування зобов`язань, витрат підприємства, виплат у грошовій і не грошовій формі за роботи, виконані працівниками та розкриття їх в фінансовій звітності передбачено наступними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку:

- ПСБО 11 п. 11 "Зобов`язання";

- ПСБО 16 "Витрати" п.п. 13 якого передбачено, що до складу прямих витрат на оплату праці включається заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; п.п. 23 згідно якого до складу елемента "Витрати на оплату праці" включаються заробітна плата за окладами і тарифами, премії та заохочення, матеріальна допомога, компенсацій виплати, оплата відпусток, інші витрати на оплату праці;

ПСБО 26 "Виплати працівникам".

Статтею 97 Кодексу законів про працю України та статтею 15 Закону України "Про оплату праці" визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Судом встановлено, що до перевірки ДП "Тульчинське ЛМГ" пред`явлено Колективний договір на 2014-2017 рр. схвалений конференцією трудового колективу 11.04.2014 року, зареєстрований Міським головою 31.07.2017 за № 12 та рішенням виконкому № 168 від 16.07.2014 р.

Відповідно до Додатку № 6 розділу ІV "Положення про виплату винагороди працівникам ДП "Тульчинське ЛМГ" за загальні підсумки роботи, яким передбачено право на виплату винагороди, період за яким здійснюється виплата, розмір винагороди. Згідно з розділом VII Положення: Встановлені планові розміри винагород можуть коригуватися з урахуванням фактичних результатів роботи та фінансових можливостей підприємства.

Згідно з Додатком № 9 розділу V "Положення про заохочувальні компенсаційні виплати працівникам ДП "Тульчинське ЛМГ" відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" і Галузевої Угоди постійним працівникам підприємства, виходячи з фінансових можливостей передбачаються наступні заохочувальні і компенсаційні виплати: заохочення у зв`язку із святами і ювілейними датами; виділення коштів на здешевлення лікування та проведення операцій; надання матеріальної допомоги при народженні дитини; надання матеріальної допомоги на поховання близьких родичів; надання матеріальної допомоги до дня народження та з нагоди одруження; надання матеріальної допомоги при виході на пенсію в розмірі одного посадового окладу; інші виплати.

Таким чином, суд вважає, що ДП "Тульчинське лісомисливське господарство" повинне нараховувати і сплачувати види матеріальних заохочень виключно за рахунок прибутку підприємства.

В матеріалах справи містяться Фінансові плани підприємства, де визначено кількість працюючих осіб на підприємстві, фонд оплати праці, середньомісячну заробітну плату працівників. Колегія суддів, здійснивши відповідні підрахунки, встановила, що коштів Фонду оплати праці не вистачає для виплат премій.

Зокрема, наприклад, згідно фінансового плану ДП "Тульчинське лісомисливське господарство" за 2016 рік передбачено виплату премій в сумі 4 млн. 200 тис. 512 грн.

Водночас, згідно пояснювальної записки до Розділу ІІІ. Формування витратної частини фінансового плану Звіту про виконання фінансового плану ДП "Тульчинське лісомисливське господарство" вбачається, що фонд оплати праці за 2016 рік склав 23104,0 тис. грн. Адміністративні витрати у звітному періоді склали 3724,0 тис. грн. Витрати збільшені в порівнянні з плановими показниками фінансового плану за рахунок включення витрат на створення резерву відпусток. Витрати на збут за 2016 рік склали 5168,0 тис. грн. за рахунок збільшення витрат на оплату праці. Інші операційні витрати склали - 998,0 тис. грн.

Отже, фінансовий план підприємства не містить такої суми, яка була ним виплачена працівникам у виді премій. При цьому, додатково зміни до фінансового плану не вносились. Аналогічними є обставини щодо виплати премій у 2015, 2017 рр.

Стосовно наданих представником позивача звітів про виконання фінансового плану підприємства за 2015-2017 рр., колегія суддів звертає увагу, що в них зазначено лише загальну суму, з чого вони складаються не вказано. Представник позивача під час судового засідання не зміг зазначити складові звітів.

Довідки, надані 06.07.2021 р. позивачем до суду судова колегія не приймає до уваги, оскільки суми, зазначені в них не співпадають з Актом перевірки та суперечать одна іншій.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи представника позивача, що вищезазначені матеріальні заохочення виплачувались з доходу від реалізації готової продукції, оскільки такі суперечать бухгалтерському обліку.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що ДП "Тульчинське ЛМГ" повинно було нарахувати та сплатити матеріальні заохочення за рахунок прибутку підприємства, а не відображати у складі витрат, тим самим зменшуючи фінансовий результат до оподаткування.

Отже, висновок податкового органу про правомірність донарахування зобов`язання в цій частині є правильним.

Щодо господарських операцій з контрагентом позивача ФОП ОСОБА_1 .

Так, підставою для визнання податковим органом господарських операцій нереальними слугувало те, що ФОП ОСОБА_1 за даними інформаційних баз податкового органу не використовувала працю найманих осіб, відсутня інформація щодо залучення субпідрядників, відсутні основні засоби, які необхідні для виконання обумовлених договорами робіт, тощо.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як свідчать матеріали справи, проведеним аналізом інформаційних баз даних ДФС (ІС "Податковий блок") встановлено, що в періоді у якому було здійснено взаємовідносини між платниками, ФОП ОСОБА_1 не використовувала працю найманих осіб.

Надаючи оцінку вказаним доводам, суд зазначає наступне.

Колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на договори, документи тендерної документації, які свідчать, що ФОП ОСОБА_1 мала необхідні ресурси для виконання договірних зобов`язань.

Так, суд вважає, що вказані доводи спростовуються Довідкою, яка була надана на конкурсні торги ФОП ОСОБА_1 та міститься в матеріалах справи. Відповідно до даної Довідки ФОП ОСОБА_1 має у наявності таких працівників: вальщик лісу - 2 чол.; лісоруб - 2 чол.; наявність обладнання - 4 бензопили; 2 кущорізи. Виконати весь обсяг послуг, який надавався позивачу є неможливим.

Один із видів послуг, які згідно укладених договорів надавала ФОП ОСОБА_1 на ДП "Тульчинське лісомисливське господарство" є надання послуг по механічній переробці деревини. Суд вважає, що всі технологічні процеси є досить трудомісткими, їх організація і виконання не може здійснити одна особа, яка на момент надання послуг була в 60-річному віці.

Окрім того, згідно п.п. 2.2.6 ст. 2 Статуту підприємства Зареєстрованого 11.02.2005 р. № 1000090, метою і предметом діяльності підприємства є: Охорона лісів і захисних лісонасаджень від незаконних порубів, пошкоджень, самовільного сінокосіння, випасання худоби в заборонених місцях та інших лісопорушень та притягнення до відповідальності лісопорушників та стягнення з них збитків.

Відтак, логічними є доводи представника відповідача, що в ході залучення ФОП ОСОБА_1 сторонніх осіб для виконання комплексу робіт, які вона зобов`язалась виконати, а саме заготівля деревини на рубках формування та оздоровлення лісів; вибірково-санітарна рубка, відповідальними особами позивача повинно було б бути здійснено витребовування документів у фізичних осіб, які здійснювали такі роботи на предмет документального оформлення їх взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 .

Аналогічні дії повинен був би зробити позивач під час допущення сторонніх фізичних осіб до робіт, пов`язаних з механічною переробкою деревини, перевезенням деревини тощо.

Однак, доказів залучення ФОП ОСОБА_1 найманих працівників матеріали справи не містять.

При цьому, саме ФОП ОСОБА_1 має дозвіл Держгірпромнагляду у Вінницькій області № 046.14.05 на виконання робіт підвищеної небезпеки (технологічне устаткування деревообробної промисловості). Водночас документів на інших осіб позивачем суду не надано.

Також судом встановлено, що оплата за виконані роботи ДП "Тульчинське лісомисливське господарство" була здійснена частково, що не спростовано представником позивача. Надані представником позивача Акти звіряння колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не є первинними бухгалтерськими документами та складені в односторонньому порядку.

Суд звертає увагу, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Водночас, вищезазначеними документами не встановлено яким чином послуги з ФОП ОСОБА_1 були оплачені, не додано також доказів їх реальної сплати (платіжних доручень).

Окрім того, ні до перевірки, ні до суду позивачем не було надано картки технологічного процесу розроблення лісорубки, кошторис послуг, протокол вартості послуг, акт огляду місць виконання лісових ресурсів тощо.

До того ж, найменування та зміст послуг в Технічних завданнях не відповідає змісту в Актах прийомки - здачі виконаних робіт.

Колегія суддів вважає, що все вищевикладене підтверджує відсутність реального характеру господарських операцій ДП "Тульчинське лісомисливське господарство" з ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, судом апеляційної інстанції для з`ясування всіх обставин справи та на прохання ДП "Тульчинське лісомисливське господарство" неодноразово оголошувались перерви в судовому засіданні для спростування позиції податкового органу, водночас, належних та допустимих доказів представником позивача суду надано не було.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, поверхнево дослідив матеріали справи та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову Державного підприємства "Тульчинське лісомисливське господарство".

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 липня 2021 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.