Справа № 580/2990/21
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року справа № 580/2990/21

13 годин 57 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу №580/2990/21

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [представник позивача адвокат Рева С.В. за довіреністю]

до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (просп. Хіміків, 50, м. Черкаси, 18018, ) [представник відповідача не прибув]

про визнання дій протиправними та скасування постанов, прийняв рішення.

17.05.2021 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої 09.07.2021 у порядку усунення недоліків, просить:

- визнати причини пропуску строку на звернення з позовом поважними та поновити пропущений строк;

- визнати дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) під час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2021 № 64821178 та постанови від 12.03.2021 № 49647985 про стягнення виконавчого збору неправомірними;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 12.03.2021 № 49647985;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2021 № 64821178 з виконання постанови від 12.03.2021 № 49647985;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору, що була сплачена під час подання позовної заяви.

Ухвалою від 09.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, судове засідання призначено на 14.07.2021.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 11.12.2015 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 49647985 з примусового виконання виконавчого листа від 30.04.2015 у справі № 711/13103/14, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Кліринговий дім». Пунктом 3 постанови від 11.12.2015 визначено, що «при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій». У межах виконавчого провадження 03.07.2017 було проведено електронні торги з реалізації майна боржника, майно придбане за 260844,54 грн, загальний розмір винагороди організатору торгів становив 13042,23 грн. До державного бюджету перераховано суму виконавчого збору 11 289,30 грн та стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у сумі 120 грн та 2 500 грн. Позивач зазначає, що у подальшому у межах виконавчого провадження № 49647985 заходів примусового виконання рішення суду не здійснювалося та кошти з боржника у межах відкритого виконавчого провадження не стягувалися. 15.01.2021 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404). 12.03 2021 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області прийнято постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 49647985 від 12.03.2021. Позивач вважає постанову про стягнення виконавчого збору від 12.03.2021 № 49647985 протиправною, позаяк відповідачем пропущено строк для прийняття зазначеної постанови, встановлений частиною 3 статті 37 Закону № 1404 (якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) приймає постанову про стягнення виконавчого збору, що виконується у порядку, встановленому цим Законом). У матеріалах виконавчого провадження наявна постанова від 26.12.2019 про стягнення виконавчого збору у сумі 22289,30 грн, що відрізняється від суми виконавчого збору, що зазначена в оскаржуваній постанові. Позивач вважає, що під час визначення суми виконавчого збору належить застосовувати Закон № 1404 у редакції, чинній на час прийняття постанови від 11.12.2015 про відкриття виконавчого провадження № 49647985, позаяк згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Положення статті 27 Закону №1404 (у редакції чинній у період до 28.08.2018) зменшували відповідальність ОСОБА_1 , як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404 (у редакції чинній з 28.08.2018), оскільки розмір виконавчого збору обчислювався як 10 % від фактично стягнутої суми, а не з суми що належить примусовому стягненню. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, відзив на позов не подав, 14.07.2021 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, 14.07.2021 засобами електронного зв`язку направив копію виконавчих проваджень № 64821178 та № 49647985.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу наданого сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону належать примусовому виконанню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404 примусовому виконанню належать рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках. Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, що набрав чинності 28.08.2018, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404, відповідно до яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що належить примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 11.12.2015 відкрито виконавче провадження № 49647985 з виконання виконавчого листа від 30.04.2015 № 711/13103/14 (а.с.55 зворотній бік) про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Кліринговий дім» боргу у сумі 286 612,96 грн. Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, що у випадку не виконання рішення в наданий для добровільного виконання строк (до 7 днів з дня прийняття постанови про відкриття ВП), виконання здійснити у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Судом з листа від 27.03.2019 (а.с.11) встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження № 49647985 про стягнення з ОСОБА_1 від реалізації майна на користь стягувача перераховано 112893,01 грн (еквівалентно 4361,36 доларів США), 110000 грн (еквівалентно 4249,60 доларів США) та перераховано суму виконавчого збору, еквівалентну 436,14 та 424,86 доларам США, що становить 10 % 11289,3 грн.

Судом встановлено, що 26.12.2019 ВП №49647985 виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 22289,30 грн (а.с.37).

15.01.2021 відповідачем прийнято постанову ВП № 49647985 про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання (а.с.38). Пунктом 2 зазначеної постанови вирішено виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

12.03.2021 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 64821178 з виконання постанови від 12.03.2021 № 49647985.

12.03.2021 відповідачем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору за якою стягнуто з боржника залишок виконавчого збору у сумі 1080,52 доларів США (а.с.35).

Позивач вважає дії державного виконавця щодо прийняття постанови про стягнення залишку виконавчого збору протиправною, позаяк виконавцем після 27.07.2017 не було стягнуто у примусовому порядку коштів боржника.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Частиною 1 статті 18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Частиною 5 статті 3 Закону № 1404 встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404 у редакції, що була чинна до 28.08.2018 (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №49647985), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (у редакції, що діяла до 28.08.2018).

Згідно пунктів 1- 6 частини 5 статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що належить врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, прийнятими до набрання чинності цим Законом. Частиною 9 статті 27 Закону № 1404 визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 1 частини 1, частини 5 статті 37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтями 40, 42 Закону № 1404 передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Згідно із частиною 3 статті 40 Закону № 1404 встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною 4 статті 42 Закону № 1404 на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Суд, з аналізу зазначених норм Закону № 1404 (у редакції, що діяла до 28.08.2018) дійшов висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обчислюється у розмірі 10 % від фактично стягнутої суми.

З урахуванням редакцій Закону № 1404, що були чинними у період існування заборгованості позивача, база обчислення виконавчого збору змінювалась, а саме: у період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 % фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 10 % суми, що належить примусовому стягненню.

Судом з матеріалів справи встановлено, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови від 12.03.2021 ВП №49647985 про стягнення з боржника ОСОБА_1 залишку виконавчого збору у сумі 1080,52 доларів США, визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, що зазначена у виконавчому листі від 30.04.2015 № 711/13103/14 (286 612,96 грн, що еквівалентно 1941,52 дол США = 861 дол США стягнуто 27.07.2017 + 1080,52 дол США визначеній у оскаржуваній постанові від 12.03.2021 ВП №49647985), тобто у розмірі 10 % суми, що належить примусовому стягненню за виконавчими документами, тобто застосувавши Закон № 1404 у редакції Закону № 2475.

Суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини 1 статті 58 Конституції України та зазначив, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Положення статті 27 Закону № 1404 у редакції, що була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404 у редакції, що була чинна після 28.08.2018, позаяк розмір виконавчого збору обчислювався як 10 % від фактично стягнутої суми, а не з суми, що належить примусовому стягненню за редакцією після 28.08.2018.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404 погіршують становище боржника ОСОБА_1 , а також те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника додаткових коштів (досягнуто компромісу боржника із стягувачем), 10% від яких становить 1080,52 дол США, суд дійшов висновку про неправомірність дій старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та відсутність у відповідача підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 1080,52 доларів США.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18 (ЄДРСР 90927115), від 28.01.2021 у справі №420/769/19 (ЄДРСР 94511643), від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20 (ЄДРСР 97075898).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінюючи дії відповідача щодо реалізації постанови від 12.03.2021 ВП № 49647985 про стягнення виконавчого збору за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи постанову від 12.03.2021 ВП № 49647985 про стягнення виконавчого збору у сумі 1080,52 доларів США з ОСОБА_1 , діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), недобросовісно, непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), несвоєчасно, тобто з порушенням строку, встановленого для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині визнання протиправною та скасування постанови від 12.03.2021 № 49647985 про стягнення виконавчого збору належить задовольнити.

Згідно з пунктом 23 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України похідна позовна вимога вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд зазначає, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови від 12.03.2021 ВП № 64821178 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови від 12.03.2021 ВП № 49647985 є пов`язаною із позовною вимогою про визнання протиправною та скасування постанови від 12.03.2021 ВП № 49647985.

Враховуючи, що позовну вимогу про визнання протиправною та скасування постанови від 12.03.2021 № 49647985 задоволено, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 12.03.2021 ВП № 64821178.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 1816 грн відповідно до квитанції від 13.05.2021 № 0.0..1 у сумі 908 грн, квитанції від 16.06.2021 № 12 у сумі 908 грн, а позов задоволено повністю, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору у сумі 1816 грн.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 139, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) під час прийняття постанови від 12.03.2021 ВП№ 49647985 про стягнення виконавчого збору та постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2021 ВП№ 64821178 неправомірними.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2021 ВП№ 64821178.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 12.03.2021 ВП№ 49647985.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (просп. Хіміків, 50, м. Черкаси, 18018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255, 272 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 272, 293, частиною 6 статті 287, статтями 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) [просп. Хіміків, 50, м. Черкаси, 18018, ].

Повне судове рішення складено і проголошено 14.07.2021.

Суддя Л.В. Трофімова