Справа № 120/7274/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

12 липня 2021 р. Справа № 120/7274/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк М.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

05.07.2021 ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області) про зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, доходжу висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, як вбачається із матеріалів позовної заяви в межах даного позову позивачем заявлені вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08 жовтня 1986 року по 31 грудня 1998 року у Немирівському міжколгоспному (в подальшому міжгосподарському) відділі капітального будівництва та призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком, з врахуванням даного страхового стажу, з часу подання первісної заяви про призначення пенсії, а саме з 14 серпня 2019 року.

Заявлені позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач відмовляється виконувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 120/2896/19-а, яким зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком, з часу подання заяви про призначення пенсії, тобто з 14.08.2019, оскільки в резолютивній частині зазначеного судового рішення відсутнє зобов`язальне право щодо зарахування до страхового стажу періоду її роботи з 08.10.1986 по 31.12.1998.

Дійсно, із долучених позивачем до позовної заяви доказів слідує, що після досягнення 59 років позивач 14.08.2019 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» враховуючи їй стаж роботи.

За результатами розгляду такої заяви та доданих до неї матеріалів відповідачем прийнято рішення № 62 від 21.08.2019 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутність необхідного страхового стажу. Зокрема, даним рішенням відповідач відмовив позивачу у зарахуванні до її страхового стажу періоди роботи з 08.10.1986р. по 31.12.1998р., оскільки вважав, що записи № 5-10 її трудової книжки НОМЕР_1 засвідчені печаткою, яка не містить ідентифікаційного коду.

Непогоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач оскаржила його в судовому порядку.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.10.2019 по справі № 120/2896/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області № 62 від 21.08.2019 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком, з часу подання заяви про призначення пенсії.

При цьому, як слідує з мотивувальної частини даного судового рішення, судом надавалась оцінка діям відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоди її роботи з 08.10.1986р. по 31.12.1998р. та зроблено правовий висновок про те, що надана трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу, а, отже, підлягають зарахуванню відповідачем при призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Втім, відповідач даних висновків суду не взяв до уваги, та у своїй відповіді від 07.05.2021 № 4488-3878/Ш-02/8-0200/21 відмовився зараховувати до страхового стажу позивача періоди її роботи з 08.10.1986р. по 31.12.1998р. із тих підстав, що резолютивна частина судового рішення не містить зобов`язання для відповідача щодо зарахування такого періоду роботи позивача до її страхового стажу.

Тобто, із наявних позовних матеріалів слідує, що між сторонами фактично не виник новий спір, а має місце продовження попереднього спору, який стосувався відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоди її роботи з 08.10.1986р. по 31.12.1998р., відображеної у рішенні пенсійного органу про відмову в призначені пенсії № 62 від 21.08.2019р.

При цьому суд вважає, що питання відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 08.10.1986р. по 31.12.1998р. в повному обсязі охоплювалося предметом судового спору у справі № 120/2896/19-а в частині скасування рішення відповідача № 62 від 21.08.2019р. та зобов`язання останнього призначити пенсію позивачу з часу подання заяви (з 14.08.2019р.), позаяк підставою для прийняття такого рішення відповідачем якраз і були обставини не зарахування органом пенсійного фонду до страхового стажу позивача періоди її роботи з 08.10.1986р. по 31.12.1998р. згідно записів № 5-10 трудової книжки позивача, які завірені відбитком печатки підприємства без ідентифікаційного коду.

Отже, відповідним обставинам уже надана правова оцінка судом при розгляді справи № 120/2896/19-а, рішення по якій набрало законної сили. В той же час заявлена позивачем у цій позовній заяві позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати до її трудового стажу період роботи з 08.10.1986р. по 31.12.1998р. є фактично способом виконання судового рішення у справі № 120/2896/19-а.

Із цього приводу суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Водночас, розділом IV КАС України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд який його ухвалив. Способи судового контролю за виконанням судового рішення встановлені нормами статей 382 - 383 КАС України.

Так, частиною першою статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Крім того, саме в межах процедури виконання судового рішення суд згідно ст. 378 КАС України може встановити чи змінити спосіб і порядок його виконання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що КАС України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (стаття 287 КАС України).

Так, у постанові від 20.02.2019 року по справі N 806/2143/15 Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені правові норми КАС України (статті 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням (невиконанням) судового рішення в цій справі.

До того ж, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Заявлені у цій справі позовні вимоги фактично спонукають суд вдатися до перевірки належності виконання рішення суду, що набрало законної сили, і у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії, оскільки задоволена за попереднім судовим рішенням у справі № 120/2896/19-а вимога позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком з часу подання заяви про призначення пенсії 14.08.2019 року, повністю охоплюється підставами даного позову, які пов`язані із необхідністю зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 08.10.1986р. по 31.12.1998р., оцінка яким уже надана судом у попередній справі № 120/2896/19-а.

Отже, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, позаяк при розгляді даних позовних вимог позивача суд не може зобов`язувати фактично виконувати інше рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі N 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі N 816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 806/2143/15, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18.

Тобто, якщо позивач ОСОБА_1 вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача при виконанні судового рішення у справі № 120/2896/19-а порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статтей 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), чи ініціювати питання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення згідно ст. 378 КАС України, а не пред`являти новий адміністративний позов.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

Таким чином, враховуючи, що між сторонам новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами та стосується того ж основного предмету і підстав (призначення позивачу пенсії за віком з 14.08.2019 року у зв`язку з не зарахуванням відповідачем до її страхового стажу періодів роботи з 08.10.1986р. по 31.12.1998р.), оцінка яким уже надавалася судом при розгляді справи № 120/2896/19-а, однак лише на стадії виконання судового рішення, тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 170, ст.ст. 243, 248, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею (ст. 256 КАС України) та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович