Справа № 260/2282/20
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 липня 2021 року

м. Київ

справа №260/2282/20

адміністративне провадження №К/9901/20227/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Єресько Л.О., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року

у справі №260/2282/20

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Закарпатської області

про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку; стягнення вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 23860,44 грн.; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30 квітня 2020 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Прокуратури Закарпатської області вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в розмірі 23292,33 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 травня 2020 року по день винесення судового рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

01 червня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Закарпатської обласної прокуратури на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №260/2282/20.

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 964) копія ухвали суду від 11 червня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху отримано скаржником 22 червня 2021 року.

14 червня 2021 року до Верховного Суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків касаційгої скарги та платіжне доручення №520 від 25 травня 2021 року про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Таким чином, особою, що подала касаційну скаргу, були усунуті недоліки касаційної скарги, які були зазначені в ухвалі Верховного Суду від 11 червня 2021 року, що дає змогу вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У поданій касаційній скарзі підставою для перегляду оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції скаржником визначено пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, із посиланням на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, який застосовано судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи. В обґрунтування скаржник посилається на наявність іншого висновку Верховного Суду щодо застосування статей 40, 44 КЗпП України у подібних правовідносинах, який викладено, зокрема, у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ні Закон України "Про прокуратуру", а ні Кодекс законів про працю України не містить застережень щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Так, предметом розгляду Верховним Судом у постановах від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі №640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.006923 також було питання виплати вихідної допомоги (передбаченої нормами статті 44 КЗпП України) при звільненні прокурорів на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VІІ (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Отже, правовідносини у цій справі та у справах №560/3971/19, №380/1662/20, №260/1890/19, №640/23379/19, №640/8451/20, №1.380.2019.006923 є подібними.

Крім того, у вказаних постановах від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі №640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.006923 Верховний Суд уже викладав свою правову позицію, а саме, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII (у редакції Закону № 113-ІХ) та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Доводи касаційної скарги стосовно врахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16, відповідно до якої, враховуючи те, що прокурора звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом №1697-VII, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, він не набув права на її отримання, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують з огляду на наступну сталу практику у цій категорії спорів, викладену у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі №640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.006923.

Будь-яких інших підстав для відступу від висновків Верховного Суду скаржником не наведено.

Верховний Суд зазначає, що заявник касаційної скарги довільно ототожнює поняття необхідності відступлення від висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах з нерелевантністю їх застосування судом до спірних правовідносин, а нормативно-правового обґрунтування необхідності відступлення від такого висновку не наводить.

Враховуючи наявність правового висновку Верховного Суду, викладеного у вищевказаних постановах та усталеної правової позиції щодо застосування частини п`ятої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та статті 44 Кодексу законів про працю України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Також суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №260/2282/20.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Л.О. Єресько

Н.М. Мартинюк ,

Судді Верховного Суду