Справа № 200/2030/21-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 р. Справа№200/2030/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голуб В.А., за участі секретаря судового засідання Гуменної В.П., представника відповідача Ковальчука О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач, ОСОБА_1 , зазначає, що як військовослужбовець військової прокуратури об`єднаних сил, додаткову грошову винагороду за участь в АТО/ООС отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу його грошового забезпечення. Відповідно, вказані складові входять до грошового забезпечення військовослужбовців та повинні включатися до розрахунку грошової допомоги військовослужбовців при звільненні та при обчисленні компенсації за невикористані відпуски.

На переконання позивача, відповідачем під час його звільнення з військової служби безпідставно не врахована та не виплачена вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористанні відпуски з урахуванням грошової винагороди за участь в АТО/ООС.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не враховано у розрахунок компенсації за невикористані дні відпусток вимоги п. 3 XXXI Розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, відповідно до якого грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня.

01.03.2018, тобто з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення, а саме матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення, винагорода АТО/ООС, вихідна допомога при звільненні, компенсації за невикористанні відпуски, тощо повинні, на переконання позивача, розраховуватися та виплачуватися йому з урахуванням окладу за військове звання «полковник юстиції» в розмірі: у 2018 році 1 563, 66 грн.; у 2019 році 1 752, 66 грн.; у 2020 році 1 983, 66 грн.

Позивач вказує на те, що відповідачем безпідставно не враховано вищевказані положення при здійсненні з ним розрахунку, а відтак зменшено грошове забезпечення позивача, а саме матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, розрахованим з урахуванням окладу за військове звання «полковник юстиції» та інших виплат при звільненні.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем не враховане рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, у зв`язку з чим грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення, а саме матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення, винагорода АТО/ОС, вихідна допомога при звільненні, компенсації за невикористанні відпуски, тощо з липня 2015 року по 10 вересня 2020 року відповідно до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не перераховані.

На переконання позивача, у разі не нарахування та невиплати при звільненні військовослужбовців всіх сум грошового забезпечення у повному обсязі необхідно застосовувати норми КЗпП України.

З огляду на наведене, позивач просить суд:

1. визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, а саме рішення, викладеного у листі 07.12.2020 вих. № 14/429 вих. 20, в частині відмови в перерахунку, обчисленні та виплаті звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

2. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - з урахуванням раніше виплачених сум;

3. визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, а саме рішення, викладеного у листі 07.12.2020 року вих. № 14/429 вих. 20, в частині відмови в перерахунку, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

4. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - з урахуванням раніше виплачених сум;

5. визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, а саме рішення, викладеного у листі 07.12.2020 року вих. № 14/429 вих. 20, в частині відмови в перерахунку, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260;

6. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 - з урахуванням раніше виплачених сум;

7. визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, а саме рішення, викладеного у листі 07.12.2020 року вих. № 14/429 вих. 20, в частині відмови в перерахунку, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019 та 2020 роки, а також перерахунку вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористанні відпуски з урахуванням військового звання «полковник юстиції» відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» та її додатку 14;

8. зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019 та 2020 роки, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з урахуванням військового звання «полковник юстиції» відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» та її додатку 14;

9. визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, а саме рішення, викладеного у листі 07.12.2020 року вих. № 14/429 вих. 20, в частині відмови в перерахунку, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також перерахунку вихідної допомоги при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з липня 2015 року по 10 вересня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від липня 2015 року по 10 вересня 2020 року № 6-р(ІІ)2020;

10. зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з липня 2015 року по 10 вересня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від липня 2015 року по 10 вересня 2020 року № 6-р(ІІ)2020;

11. визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, а саме рішення, викладеного у листі 07.12.2020 року вих. № 14/429 вих. 20, в частині відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації з 10 вересня 2020 року за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України;

12. зобов`язати відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 , починаючи з 10 вересня 2020 року компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

02 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає наступне.

Винагорода за участь в АТО/ООС належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, який не враховується при обчисленні та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців. За час звільнення від виконання службових обов`язків, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (крім випадків безперервного стаціонарного лікування після отриманих поранень (контузії, травми, каліцтва), у щорічній основній, щорічній додатковій відпустках, відпустці за сімейними обставинами, відрядження за межі районів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичній операції, інших заходів в умовах особливого періоду виплата винагороди не здійснюється.

Факт отримання позивачем винагороди за участь в АТО/ООС протягом більш ніж чотирьох років підтверджує не системність такої виплати, а системне виконання Державою свого обов`язку щодо реалізації соціального захисту військовослужбовців під час виконання військового обов`язку на територіях з особливим статусом.

Вказаний позивачем обрахунок із застосуванням так званої кратності, яка як поняття взагалі відсутня у Положенні № 260, є формулою обрахунку кількості невикористаної частини відпустки перед звільненням з військової служби саме за особистим бажанням, з урахуванням часу, прослуженому у році звільнення, і фактично до позивача відношення не має, оскільки, його звільнено у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснено розрахунок невикористаної ОСОБА_1 основної щорічної відпустки перед звільненням відповідно до зазначеного вище Положення № 260. Загальна кількість днів відпустки, яку компенсовано, склала 306 днів, що не оспорюється позивачем.

Частиною 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Додатком 14 передбачено, що коефіцієнт для військового звання «підполковник» встановлено «0.84».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року складає 1 762, 00 гривні. 1 762, 00 грн * 0. 84 = 1 480, 00 грн. Отже, розмір надбавки за військове звання позивача - «полковник юстиції» складав 1 480, 00 грн. Всі виплати позивачу при звільненні з військової служби здійсненні з вказаною надбавкою, а тому законних підстав для їх перерахунку немає.

Також відповідач зазначає, що ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури не переведено, останній був звільнений з військової прокуратури об`єднаних сил. Отже, підстави для перерахунку грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпусток, відповідно до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», у позивача відсутні.

На переконання відповідача виплати, проведені з позивачем при звільненні, були здійснені з дотриманням вимог чинного законодавства і проведені у повному обсязі. Отже підстави для виплати компенсації позивачу за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби відсутні.

З огляду на наведене, представник Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою від 01.03.2021 Донецький окружний адміністративний суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 09.03.2021 суд прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи суд вирішив проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28.04.2021 суд виніс ухвалу, якою розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визначив проводити за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 16 год 00 хв 19.05.2021. Продовжив строк підготовчого провадження по адміністративній справі, - на тридцять днів з ініціативи суду.

Ухвалою від 19.05.2021 суд задовольнив клопотання представника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про відкладення розгляду справи. Відклав підготовче засідання по адміністративній справі до 12-00 год. 02.06.2021.

02.06.2021 суд закрив підготовче провадження по адміністративній справі та призначив судовий розгляд по суті на 15 годину 00 хвилин 01.07.2021.

01.07.2021 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 14-00 год 02.07.2021.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі.

На судовому засіданні представник відповідача поданий відзив на позовну заяву підтримав та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Про вказане свідчить копія паспорту № НОМЕР_2 , а також копія довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1354 від 17.07.2019 (а.с.23-26).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.27).

Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України та був відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі.

У період з липня 2005 по липень 2012 та з серпня 2012 по вересень 2020 року, ОСОБА_1 поступово обіймав посади в органах Військової прокуратури України (а.с.41-43).

Наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 10 вересня 2020 року № 572 к позивача звільнено з посади начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил (а.с. 55).

Підставою прийняття зазначеного наказу є наказ Міністра оборони України від 09.09.2020 № 442, яким відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) (а.с.53-54).

28.11.2020 позивач звернувся з листом на адресу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил з вимогою нарахувати та виплатити недораховані суми грошової допомоги про звільненні. Крім того, у вказаній заяві позивач просив нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати всіх належних сум грошового забезпечення (а.с.28-36).

Проте, листом відповідача від 07.12.2020 № 14/429вих-20 ОСОБА_1 повідомлено, що розрахунки з ним проведено у повному обсязі (а.с.37-39).

Разом з тим, позивач вважає, що при звільненні з військової служби, відповідачем був проведений з ним розрахунок не в повному обсязі.

Не погоджуючись із відмовою у проведенні повного розрахунку при звільненні та вважаючи свої права порушеними, позивач звернуся із зазначеним позовом до Донецького окружного адміністративного суду.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В першу чергу, суд вважає за необхідне звернути увагу, що у судовому засіданні представник відповідача акцентував увагу на пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом.

Проте, суд не погоджується з вказаними доводами представника відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина 2 статті 122 КАС України є загальною нормою, яка визначає строк звернення до суду і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Дійсно, відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частина 5 статті 122 КАС України є спеціальною нормою у розв`язанні спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби порівняно з нормою, яка міститься в частині другій статті 122 КАС України та встановлює шестимісячний строк звернення до суду.

Водночас частина 5 статті 122 КАС України є загальною нормою у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

У зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці при звільненні.

Статтею 233 КЗпП України визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233 КЗпП України).

Разом із цим частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Частина 5 статті 122 КАС України, якою встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, є загальною нормою, оскільки вона прямо не передбачає строк звернення до суду у справах щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення тощо).

Частина друга статті 233 КЗпП України конкретизує предмет (заробітна плата) судового захисту та встановлює, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком, і з цієї норми такий висновок прямо випливає.

За загальними правилами визначення пріоритетності змісту норми висновки, що прямо випливають з норми, мають пріоритет над висновками, що непрямо випливають з норми.

Оскільки норми частини другої статті 233 КЗпП України є спеціальними, прямо встановлюють предмет (заробітна плата) судового захисту, то вони мають пріоритет над нормами частини 5 статті 122 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на заробітну плату (грошове забезпечення тощо).

Таким чином, під час розв`язання публічно-правових спорів про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці потрібно застосовувати положення частини другої статті 233 КЗпП України, тобто строки звернення до суду у цій категорії спорів не застосовуються.

Аналогічна позиція викладена в правовому висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України щодо визначення строку звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства.

Крім того, суд наголошує, що місячний строк звернення до суду не може бути використаний в даному випадку, адже позивач не оскаржує в межах цієї справи саме звільнення зі служби, а вважає, що при звільненні з військової служби у день звільнення він не був розрахований у повному обсязі.

Отже, на переконання суду, позивачем під час звернення до суду з цим позовом строк звернення до адміністративного суду пропущено не було.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон України № 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною другою статті 9 Закону України № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами ч. 4 ст. 9 цього ж Закону передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07 листопада 2007 року № 1294 (чинна на момент звільнення з військової служби, далі - Постанова № 1294), установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" № 889 від 22.09.2010 (чинної на момент звільнення з військової служби, далі - Постанова № 889) уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889" для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення: з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення: з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення: з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Право на одноразову допомогу при звільненні прокурори військової прокуратури об`єднаних сил набули відповідно до ст. 15 наведеного Закону.

Матеріали справи свідчать про те, що позивача звільнено з військової служби та на момент такого звільнення останній набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

Втім, вказана одноразова грошова допомога при звільненні позивачу нарахована та виплачена, в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення без урахування додаткової винагороди.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки останні 24 місяці перед звільненням винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, нараховувалася і виплачувалася позивачеві щомісяця, підстави уважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач винагороду за участь в АТО отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана складова повинна включатися до розрахунку грошової допомоги військовослужбовців при звільненні.

За такого правового регулювання та обставин справи суд вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, винагороду за участь в АТО у розмірі 50 % грошового забезпечення.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу вихідної допомоги при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - з урахуванням раніше виплачених сум.

З метою відновлення порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з урахуванням раніше виплачених сум.

Ця позовна вимога є аналогічною по своєму правовому обґрунтуванню щодо до складу грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини.

До грошового забезпечення військовослужбовців не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки останні 24 місяці перед звільненням винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, нараховувалася і виплачувалася позивачеві щомісяця, підстави уважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач винагороду за участь в АТО отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана складова повинна включатися до розрахунку грошової компенсації за невикористані 247 доби відпустки.

Тому, ця вимога є такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до абзацу першого п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Як встановлено судом, позивач був звільнений наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 10 вересня 2020 року № 572 к з посади прокурора відділу організаційного та правового забезпечення, статистики та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури об`єднаних сил у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Як вбачається із послужного списку та наказу про оголошення вислуги років № 587к від 10 вересня 2020 року, позивач має понад 18 років календарної вислуги.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо не поширення на позивача приписів чинного законодавства в частині застосування кратності, адже норма, яка визначає розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, поширюється також на випадки, коли військовослужбовця звільнено у зв`язку зі скороченням штатів.

Отже, з аналізу положень законодавства вбачається право військовослужбовців військових прокуратур, звільнених у запас, на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки на момент звільнення з посади з урахування наведених вище розрахунків та кратності.

Таким чином, суд доходить висновку про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у не врахуванні розрахунку суми відповідно до вимог п. 3 ХХХІ Розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, відповідно до якого грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня.

Також з метою відновлення порушеного права позивача, слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам - з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019 та 2020 роки, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з урахуванням військового звання "полковник юстиції" відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення військовослужбовців входить, в тому числі і оклад за військове звання.

Пунктом 4 ст. 9 Закону встановлено, що грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній на момент звільнення відповідача) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відповідно до Примітки додатку 14 «Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу» оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Відповідно до додатку 14 до постанови № 704, військовому званню "полковник" встановлено тарифний коефіцієнт - 0, 84.

Статтями 7, 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 762, 00 грн., а мінімальна заробітна плата 3 723, 00 грн. Отже, 50 % мінімальної заробітної плати буде складати 1 861, 50 грн.

Оскільки другий показник є вищим, то повинен застосовуватись саме він.

Таким чином, вихідний показник, який повинен був братися у 2018 році для визначення розміру окладу позивача за посадою та військовим званням становив: 1 563, 66 грн. (1 861, 50 грн. х 0, 84).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2019 році, визначений Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" складає 1 921, 00 грн., а мінімальна заробітна плата 4 173, 00 грн. Отже, 50 % мінімальної заробітної плати буде складати 2 086, 50 грн.

Таким чином, вихідний показник, який повинен був братися у 2019 році для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням становив: 1 752, 66 грн. (2 086, 50 грн. х 0, 84).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2020 році, визначений Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" складає 2 101, 00 грн., а мінімальна заробітна плата 4 723, 00 грн. Отже, 50 % мінімальної заробітної плати буде складати 2 361, 50 грн.

Таким чином, вихідний показник, який повинен був братися у 2020 році для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням становив: 1 983, 66 грн. (2 361, 50 грн. х 0, 84).

Відповідно до розрахункового листа за 2020 рік військової прокуратури об`єднаних сил про складові заробітної плати/грошового забезпечення позивача вбачається, що останній отримував надбавку за військове звання «полковник юстиції» до свого звільнення у розмірі 1 480, 00 грн.

З огляду на що Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил безпідставно не враховано вищевказані положення, а відтак зменшено грошове забезпечення позивача, розрахованим з урахуванням окладу за військове звання «полковник юстиції» та інших виплат при звільненні, у зв`язку із чим суд задовольняє вимоги позивача в цій частині позову.

Стосовно врахування надбавки за військове звання при нарахуванні матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пп. 3 п. 5 постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів. Умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України (п.п. 7, 8 Постанови № 704).

Відповідно до п. 4 розд. І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає, серед іншого, одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби.

Згідно з абз. 3 п. 7 розд. І Порядку № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 9 розд. ХХIV Порядку № 260 передбачено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно з п. 1 наказу Міністерства оборони України "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік" № 65 від 15.02.2018 (далі - Наказ № 65) першому заступнику Міністра оборони України, заступникам Міністра оборони України, заступнику Міністра оборони України з питань європейської інтеграції, державному секретарю Міністерства оборони України, начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, Голові Державної спеціальної служби транспорту, командувачу об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України, командувачам видів Збройних Сил України, командувачу Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, командувачу Сил спеціальних операцій України, командувачу Сил логістики Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, начальнику Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, начальнику Озброєння Збройних Сил України, начальнику Тилу Збройних Сил України, начальнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, командирам (начальникам) з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів та установ (в межах повноважень), наказано, зокрема, утримувати чисельність військовослужбовців, працівників і здійснювати фактичні видатки на грошове забезпечення, заробітну плату, включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі на ці цілі.

Пунктами 7, 9 Наказу № 65 встановлено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами та рішеннями Міністра оборони України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такої послідовності щодо здійснення виплат: розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду; грошова допомога для оздоровлення; інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород). Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

У постановах від 11 липня 2019 року у справі № 807/1920/16 (адміністративне провадження № К/9901/29489/18) та від 21 травня 2020 року по справі № 807/1652/16 (адміністративне провадження № К/9901/23090/18) Верховний Суд дійшов висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є додатковим видом одноразового грошового забезпечення військовослужбовців. Керівникам державних органів надається право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд дійшов висновку, що зазначена позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 грошове забезпечення, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з липня 2015 року по 10 вересня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р(ІІ)2020р, слід звернути увагу на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі № 1-223/2018 (2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратур" від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, яке рішенням Конституційного Суду України визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ встановлено, що за прокурорами військових прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Ця норма закону є чинною та не визнана в установленому порядку неконституційною.

Позивача до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури не було переведено.

Він був звільнений з військової прокуратури об`єднаних сил.

Отже, підстави для перерахунку позивачу грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпусток з липня 2015 року по 10 вересня 2020 року, відповідно до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», відсутні.

Таким чином, в цій частини позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити позивачу виплату компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012, всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України у зазначеному рішенні зазначив, що аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, Конституційний Суд України визначив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Крім того, у постанові від 13 травня 2020 року по справі № 810/451/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Підсумовуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Зазначеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень статей 233, 116, 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені вище, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Лише після проведення фактичного розрахунку (виплати всіх сум, що належать звільненому працівникові) починається перебіг строку, визначеного частиною першої статті 233 Кодексу законів про працю України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 400/3151/19, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, оскільки повного розрахунку із позивачем на час розгляду справи не проведено, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку не підлягають задоволенню, як передчасні.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 7 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за весь час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн, відповідно до квитанції від 03.03.2021 № 33372 (а.с.64).

Однак, у задоволенні вказаної вимоги судом було відмовлено, а тому на підставі ст. 139 КАС України судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Суд також наголошує, що за решту позовних вимог позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відсутні підстави для його розподілу.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 12, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 293, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Маяковського, буд. 21) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил в частині відмови в перерахунку, обчисленні та виплаті звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил в частині відмови в перерахунку, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил в частині відмови в перерахунку, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 247 діб з урахуванням кратності відповідно до вимог п. 3 XXXI Розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил в частині відмови в перерахунку, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також перерахунку вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористанні відпуски з урахуванням військового звання «полковник юстиції» відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» та її додатку 14.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також перерахувати вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористанні відпуски з урахуванням військового звання «полковник юстиції» відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» та її додатку 14.

В решті заявлених вимог, - відмовити.

Повний текст рішення складено 12.07.2021.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб