Справа № 420/7749/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 липня 2021 року

м. Київ

справа № 420/7749/20

адміністративне провадження № К/9901/24406/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2021 року у справі №420/7749/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати.

В обґрунтування позивних вимог зазначив, що його було звільнено з Державного бюро розслідувань 1 червня 2020 року. При цьому у період з 1 квітня 2020 року до 29 травня 2020 року позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності, у зв`язку із чим за вказаний період йому мала нараховуватись допомога по тимчасовій непрацездатності. Перші 5 днів тимчасової непрацездатності виплачуються роботодавцем, втім виплата у сумі: 8913,77 грн була здійснена Державним бюро розслідувань не у день звільнення позивача (1 червня 2020 року), а із затримкою - 17 липня 2020 року. Керуючись вимогами статті 117 КЗпП України вимагає виплати йому середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі: 98040 грн за період з 1 червня 2020 року до 17 липня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2021 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 2 липня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2021 року у справі №420/7749/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовільнити.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду покликається на те, що судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови не були враховані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, від 30 січня 2018 року у справі №760/18557/15, від 21 вересня 2020 року у справі №225/5266/18, від 13 травня 2020 року у справі №2240/3289/18, від 25 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.004750, від 11 березня 2021 року у справі №560/3338/19, від 25 лютого 2021 року у справі №240/3362/20, а також у постанові Верховного Суду України від 6 грудня 2017 року у справі №212/5615/15-ц. Однак, правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин у справі №420/7749/20.

Так, у справі №821/1083/17 правовідносини склались через невиконання відповідачем постанови суду першої інстанції, яке набрало законної сили, про стягнення з Управління ДПтС на користь позивача суми недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у зв?язку зі скороченням штату та відшкодування за час затримки виплати одноразової грошової допомоги.

У справі №760/18557/15 предметом позову було стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, матеріального забезпечення за листками непрацездатності, індексації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Варто зазначити, що компенсація за лікарняний у цій справі була нарахована у році (2013 рік), який передував року звільнення (2014 рік), й на час звільнення так і не була виплачена.

Спірні правовідносини у справі №225/5266/18 склались щодо несвоєчасної сплати заборгованості позивачу по виплаті декількох лікарняних за 2017 - лютий 2018 року, останній з яких був нарахований за три місяці до звільнення.

У справі №2240/3289/18 предметом позову було стягнення з Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області заробітну плату, не виплачену при звільненні, а саме: 1) премію в розмірі 100% від окладу, який був актуальний станом на день звільнення 9 лютого 2018 року; 2) компенсацію за роботу у вихідні дні у подвійному розмірі.

У справі №1.380.2019.004750 спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби грошової компенсації вартості речового майна, яким він не був забезпечений під час проходження військової служби. На стадії касаційного провадження вирішувалось лише питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом.

У справі №560/3338/19 предметом позову було непроведення повного розрахунку при звільненні: невиплати в день виключення зі списків Управління СБУ у Хмельницькій області грошового забезпечення за грудень 2018 року, допомоги для оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за неотримане речове майно та грошової компенсації за невикористані 50 днів додаткової соціальної відпустки як одинокій матері. На стадії касаційного провадження спірним було питання дотримання позивачкою строку звернення до суду з позовом.

Спірні правовідносини у справі №240/3362/20 склались з приводу стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки до дня фактичного розрахунку відповідно до статей 116, 117 КЗпП України, у зв`язку з невиплатою позивачці у день її звільнення з військової служби компенсації за неотримане речове майно. На стадії касаційного провадження спірним було питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом.

У справі №212/5615/15-ц спірні правовідносини виникли щодо стягнення з відповідача: вихідної допомоги; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 2007 - 2008 роки; моральної шкоди.

Натомість у справі №420/7749/20 спірні правовідносини склались у 2020 році з приводу заборгованості по виплаті 5 днів тимчасової непрацездатності, які передували даті звільнення та які були сплачені через три дні після отримання офіційної відповіді Фонду соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Одночасно, Верховний Суд звертає увагу, що лише загальні посилання на неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах за відсутності посилання на саму норму права, щодо застосування якої суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2021 року у справі №420/7749/20.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 8 червня 2021 року у справі №420/7749/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду