Справа № 490/9147/20
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/156/2021 Справа № 490/9147/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О. А., при секретарі Дудник Г. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2020 року позивач звернувся із позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15 грудня 2020 року серії ЕАН № 3558147 УПП в Миколаївській області ДПП України, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу закрити.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 15 грудня 2020 року інспектором УПП в Миколаївській області ДПП України, було винесено оскаржувану постанову серії ЕАН № 3558147. Зі змісту постанови вбачається, що позивач, керуючи ТЗ ВАЗ 2105 н.з. НОМЕР_1 , 15 грудня 2020 року о 17 год. 18 хв. на М-14 у м. Миколаїв по вул. Садовій, 50, проїхав перехрестя вул. Кузнецька та вул. Садова на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 2 КУпАП. Зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною та незаконною, правопорушення позивач не скоював. Зазначає, що відеозапис зроблено приладом, який жодним чином не сертифіковано та відеозапис не містить порушення позивачем ПДР. При винесенні оскаржуваної постанови було порушено процедуру, йому не було роз`яснено вимоги ст. 268, 271 КУпАП, що визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Поліцейський не представився, не надав позивачу скористатися своїм правом на отримання правової допомоги, а справа була розглянута без врахування пояснень позивача.

Ухвалою від 23.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, призначено судове засідання на 12.04.2021 року.

У зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті, справу перенесено на 07.07.2021 року.

22 квітня 2021 року від відповідача надійшов відзив, в якому він проти задоволення позову заперечує, у зв`язку з тим, що вимоги позивача є безпідставними.

Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач, керуючи ТЗ, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 та дорожнім знаком 5.62, після чого здійснив подальший рух на заборонний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е) ПДР України. ТЗ позивача було зупинено, після чого інспектор підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та попросив пред`явити документи. Встановивши факт вчинення правопорушення, було прийнято рішення винести постанову щодо позивача. Вважає, що факт правопорушення підтверджується постановою, а також відеозаписом з автомобільного реєстратора та письмовим рапортом поліцейського, який виніс постанову. Зазначає, що позивача було ознайомлено із його правами, та що на зворотній стороні бланку постанови є повний перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також як на доказ посилається на безпосередні спостереження осіб, уповноважених на винесення постанови.

Разом із відзивом відповідач подав клопотання про долучення додаткового доказу, в якому просив долучити письмовий рапорт поліцейського, який виніс постанову.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15 грудня 2020 року серії ЕАН № 3558147, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя вул. Кузнецька та вул. Садова на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.е ПДР України порушення проїзду на заборонний червоний сигнал або миготливий або два червоних миготливих сигналу, забороняючих рух, чим порушив ч. 2. ст. 122 КУпАП. Накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. В графі п. 7 «До постанови додаються» зазначено «Відео з камери».

Із відеозапису, долученого до відзиву, вбачається, що ТЗ ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 рухається, здійснюючи поворот ліворуч, на перехресті вул. Садова та вул. Кузнецька. Однак, із зазначеного відеозапису неможливо точно встановити, який саме сигнал світлофора був під час здійснення маневру водієм цього ТЗ, оскільки автомобіль, з якого здійснено відеозапис, рухався не безпосередньо за ТЗ ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , в іншому напрямку.

В рапорті поліцейський зазначив, що ТЗ ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя вул. Кузнецька та вул. Садова на заборонений сигнал світлофору, а саме червоний. Автомобіль зупинили за допомогою спеціальних світлових та звукових сигналів. Поліцейський представився, ознайомився із документами водія, після чого повідомив водію, що буде проводитися розгляд справи. Перед розглядом справи водія ознайомили з його правами. Після розгляду справи, оцінивши всі обставини, докази, було прийнято рішення винести оскаржувану постанову. Розгляд справи та скоєння правопорушення було зафіксовано на відеореєстратор.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено - Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 8.7.3.е ПДР України, порушення якого інкриміноване позивачу, сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 4 ст. 73 КАС України).

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, ч. 3 ст. 283 КУпАП встановлює вимогу про зазначення в постанові технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозапис, яким зафіксовано правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17 зазначив, що відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Зазначену позицію підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а, вказавши, щоприписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки в даній справі в оскаржуваній постанові не міститься відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, суд не може прийняти як належний та допустимий доказ відеозапис, який був наданий відповідачем.

Щодо рапорту поліцейського, який розглядав справу та виносив постанову, та візуального спостереження, суд зазначає наступне.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Окрім того, посилання відповідача на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення не може бути прийнято судом як доказ, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Вищезазначена правова позиція була також викладена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Щодо рапорту працівника Національної поліції, яким було винесено оскаржувану постанову, слід зазначити, що суд не може прийняти цей документ як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки його походження повністю залежить від волевиявлення суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржується.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду висловив правову позицію у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а, зазначивши, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з вищевикладеним, суд не може прийняти як докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, надані відповідачем відеозапис та рапорт, а також прийняти посилання відповідача на безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання постанови, та на саму оскаржувану постанову як беззаперечні докази вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїй практиці підкреслював, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

На підставі наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15 грудня 2020 року серії ЕАН № 3558147, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, - скасувати.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань 420 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання сторонами копії повного судового рішення.

СУДДЯ О. А. ГУДЕНКО