Справа № 826/5470/17
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5470/17 Суддя першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Собківа Я.М. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командувача Сухопутними військами України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 , Хустського об`єднаного міського військового комісаріату про визнання протиправним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Командувача Сухопутними військами України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 , Хустського об`єднаного міського військового комісаріату про визнання протиправним та скасування рішень, в якому просив:

- визнати п.3 § 1 наказу командувача Сухопутних військ України від 20.10.2016 року № 590, виданого відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», яким майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області, серед інших нижчепойменованих осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас неправомірним;

- визнати п.2 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 168 від 28.10.2016 року неправомірним;

- поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області та зобов`язати військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підписати наказ про продовження служби позивача відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15»;

- стягнути на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 02.12.2016 року до дня, який передуватиме дню поновлення позивача на службі шляхом перерахування коштів на належний ОСОБА_1 картковий рахунок НОМЕР_2 у Хустському відділенні ПАТ ПриватБанку № 4 Закарпатської області.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року та 13 травня 2021 року було зобов`язано Хустський об`єднаний міський військовий комісаріат та Міністерство оборони України надати:

- завірений належним чином рапорт майора ОСОБА_3 від 03.10.2016 року про бажання продовжити службу з обґрунтованими поясненнями щодо отримання останнього та дій/прийняття рішень, що були вчинені після отримання рапорту;

- довідку про розмір грошового забезпечення майора ОСОБА_3 за останні два відпрацьовані місяці перед звільненням з військової служби у запас із зазначенням середньоденного заробітку;

- обґрунтовані пояснення щодо алгоритму дій, які повинні бути вчинені на виконання пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 року № 411/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 у випадку, якщо особа виявила бажання продовжувати військову службу.

19 квітня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 15725, представником Командування Сухопутних військ Збройних Сил України надіслано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою.

02 червня та 07 червня 2021 року, відповідно до штампів вхідної кореспонденції суду Вх.№ 21455 та 22160, від Хустського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України надійшли листи від 24.05.2021 р. № 1308 та від 02.06.2021 року № 1434, згідно зі змістом яких відповідач не має можливості надати завірений належним чином рапорт майора ОСОБА_3 від 03.10.2016 року про бажання продовжити службу, адже даний документ знищений (термін зберігання 3 років), надано акт знищення журналу реєстрації вхідних документів, втім надіслано довідку про розмір грошового забезпечення майора ОСОБА_3 № 3688.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладення нового контракту з військовослужбовцем здійснюється посадовою особою, якій надано право укладати контракт від імені Міністерства оборони України, для прийняття рішення щодо укладення нового контракту до кадрового органу, підпорядкованого цій посадовій, подаються: рапорт військовослужбовця з клопотаннями прямих командирів (начальників); два примірники контракту, підписані військовослужбовцем; копія довідки військово-лікарської комісії про придатність до проходження військової служби (для військовослужбовців після 40-річного які виявили бажання проходити військову службу за новим актом); копія атестації військовослужбовця, втім, як слідує з позовної заяви, вказані документи до Міністерства оборони України не направлялись.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з довідки Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Міністерства оборони України № 661 від 02.03.2017 року, майор запасу ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних Сил України 12.08.2015 року та демобілізований 01.12.2016 року.

28.10.2016 року до відома позивача доведено телеграму Закарпатського ОВК від 27.10.2016 року про те, що п.3 § 1 наказу командувача Сухопутних військ України від 20.10.2016 № 590, відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області, серед інших нижчепойменованих осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас.

На підставі наказу командувача п.2 наказу військового комісара Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області № 168 від 28.10.2016 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу з 01.12.2016 року.

Вважаючи вищевказані накази протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон).

Відповідно до приписів частини четвертої статті 2 та частини дев`ятої статті 26 цього Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

На виконання зазначених вимог Закону, Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення визначається Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. № 170, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454 (далі - Наказ № 170).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 р. №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону №2232 громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених ч. 1 ст. 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно із ст. 23 Закону №2232, строки строкової військової служби в календарному обчисленні встановлюються: для солдатів і матросів, сержантів і старшин, які проходять строкову військову службу в Збройних Силах України та інших військових формуваннях, - до 12 місяців; для матросів і старшин, які проходять строкову військову службу на кораблях, суднах і в берегових частинах бойового забезпечення Військово-Морських Сил Збройних Сил України та Морської охорони Державної прикордонної служби України, - до 18 місяців; для осіб, які мають вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем підготовки спеціаліста або магістра, - до 9 місяців.

Для громадян України, які вперше прийняті на військову службу за контрактом, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для військовослужбовців, прийнятих на посади рядового складу, - 3 роки; для військовослужбовців, прийнятих на посади сержантського і старшинського складу, - 5 років; для курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів - час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу; для осіб офіцерського складу - 5 років.

Як визначено у ст. 1 Закону України від 21.10.1993 р. №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналогічне визначення особливого періоду міститься у ст. 1 Закону України від 06.12.1991 р. №1932-XII «Про оборону України».

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, цей період закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

Указами виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 р. №303/2014 і від 06.05.2014 р. №454/2014, затверджені Законами України від 17.03.2014 р. №1126-VII і від 06.05.2014 р. №1240-VII, відповідно, передбачено проведення мобілізації.

Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 р. №607/2014 і від 14.01.2015 р. №15/2015, затверджені Законами України від 22.07.2014 р. №1595-VII і від 15.01.2015 р. №113-VIII, відповідно, передбачено проведення мобілізації.

Таким чином, з моменту оголошення першого рішення про мобілізацію в Україні розпочався особливий період.

Пунктом 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 (далі - Положення), було передбачено, що перший контракт про проходження військової служби укладається: з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Підпунктом 2 п. 252 Положення передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених ч. 8 ст. 26 Закону №2232.

Частиною 8 ст. 26 Закону №2232 було визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

В межах спірних правовідносин та відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 був призваний на військову службу.

Відповідно до п. 1 та 3 указу Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Службі безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державній спеціальній службі транспорту було наказано провести у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію", крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
03.10.2016 року на ім`я військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 було подано рапорт, в якому ОСОБА_3 зазначив, що бажає скористатися правом, яке, відповідно до ст. 21 Конституції України є невідчужуваним та непорушним щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності держави та продовжити службу в Збройних Силах України на займаній посаді, про що і подав рапорт.

Колегія суддів звертає увагу, що на рапорті, який міститься в матеріалах справи є мокра печатка вхідної кореспонденції з зазначенням кількості поданих аркушів, Вх.№ 3492 та датою такого подання 03.10.2016 року та частковий відтиск «Хус» (а.с.15).

Втім, як наголошено позивачем, вказаний рапорт не було розглянуто у встановленому Законом порядку, що й призвело до видання спірних наказів про звільнення позивача.

З метою встановлення фактичних обставин у справі, колегією суддів двічі у відповідачів витребовувались: завірений належним чином рапорт майора ОСОБА_3 від 03.10.2016 року про бажання продовжити службу з обґрунтованими поясненнями щодо отримання останнього та дій/прийняття рішень, що були вчинені після отримання рапорту; обґрунтовані пояснення щодо алгоритму дій, які повинні бути вчинені на виконання пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 року № 411/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 у випадку, якщо особа виявила бажання продовжувати військову службу.

02 червня та 07 червня 2021 року, відповідно до штампів вхідної кореспонденції суду Вх.№ 21455 та 22160, від Хустського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України надійшли листи від 24.05.2021 р. № 1308 та від 02.06.2021 року № 1434, згідно зі змістом яких відповідач не має можливості надати завірений належним чином рапорт майора ОСОБА_3 від 03.10.2016 року про бажання продовжити службу, адже даний документ знищений (термін зберігання 3 років), надано акт знищення журналу реєстрації вхідних документів. Жодних письмових пояснень з приводу алгоритму дій, які зобов`язані були вчинити відповідачі чи доказів того, що рапорт майора ОСОБА_3 був розглянутий відповідачами не надано, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Втім, відповідачами обов`язку щодо доведення правомірності видання наказів про звільнення майора ОСОБА_3 не виконано.

Відповідно до абз. 7 п. 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.04.2009 р. № 170, військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, стосовно яких Президентом України видано указ про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та які подали рапорт про бажання продовжувати військову службу, з урахуванням рішення командування військової частини можуть продовжувати проходження військової служби до набрання чинності відповідним указом Президента України про оголошення демобілізації або до настання строків звільнення з військової служби, визначених наступним указом Президента України про звільнення з військової служби осіб, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Зазначені військовослужбовці також за бажанням можуть бути прийняті на військову службу за контрактом.

Втім, як було вказано вище, Хустським об`єднаним міським військовим комісаріатом не було розглянуто по суті рапорт ОСОБА_1 та протиправно звільнено останнього відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15».

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача в частині необхідності визнання протиправним та скасування п.3 § 1 наказу командувача Сухопутних військ України від 20.10.2016 року № 590, виданого відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», яким майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області, серед інших нижчепойменованих осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас.

Відповідно до п.2 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 168 від 28.10.2016 року ОСОБА_4 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2016 року № 590 у запас, визнано таким що справи та посаду здав, направлено до зарахування на військовий облік до Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області з 02.12.2016 року, з 01.12.2016 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення.

Так, як колегією суддів зроблено висновок про протиправність звільнення позивача та видання наказу № 590 від 20.10.2016 року, наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 168 від 28.10.2016 року (п.2 останнього) також підлягає скасуванню як похідний.

Відповідно до пункту 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

З урахуванням викладеного, позовна вимога щодо обов`язку відповідача поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області підлягає задоволенню з 02 грудня 2016 року.

Відповідно до вимог частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Аналогічні приписи містять в п. 231 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, так, у разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Відповідно до п. 9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року N 260 (далі Порядок № 260), грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду, з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення.

Відповідно до п.п.14 п.1 Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Підпунктом 7 п.1 Порядку № 260 передбачено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Так, відповідно до довідки Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.05.2021 року № 3688, середньоденний розмір грошового забезпечення майора ОСОБА_3 становить 336,12 грн., враховуючи норми Порядку № 260 днем початку вимушеного прогулу є день, що слідує за днем в якому військовослужбовець виключається зі списків особового складу військової частини (в межах спірних правовідносин це 02.12.2016 року), тобто сума вимушеного прогулу дорівнює 443 006,16 грн. (1318 кількість днів вимушеного прогулу х 336,12 грн. - середньоденний розмір грошового забезпечення).

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року скасувати та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.3 § 1 наказу командувача Сухопутних військ України від 20.10.2016 року № 590, виданого відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», яким майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області, серед інших нижчепойменованих осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас.

Визнати протиправним скасувати п.2 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) № 168 від 28.10.2016 року, яким майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення.

Поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Хустського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області з 02 грудня 2016 року.

Стягнути з Хустського об`єднаного міського військового комісаріату ( АДРЕСА_1 , ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП: НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу на загальну суму 443 006,16 грн. (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення з Хустського об`єднаного міського військового комісаріату ( АДРЕСА_1 , ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКОПП: НОМЕР_3 ) суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.М.Собків

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 13 липня 2021 року.