Справа № 200/1518/21-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 р. Справа№200/1518/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у розмірі 85 993,62 грн із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати у повному розмірі позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 березня 2018 року по 18 травня 2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3 876,55 грн відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 1 березня 2018 року по 18 травня 2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3 876,55 грн відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у період з 19 травня 2015 року по 18 травня 2020 року проходила військову службу у Кальміусько-Нікольському об`єднаному районному військовому комісаріаті, який зарахований на грошове забезпечення до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У період проходження військової служби їй не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення.

23 листопада 2020 року позивач надіслала заяву до відповідача із проханням виплатити індексацію грошового забезпечення, але отримала відмову. У листі, який вона отримала у відповідь на своє звернення, повідомлено, що індексація грошового забезпечення за період 1 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року не виплачувалась через відсутність фінансового ресурсу; у березні 2018 року відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців, тому індексація за період з 1 березня 2018 року по 18 травня 2020 року виплачена в повному розмірі у сумі 3 114,27 грн.

Позивач вважає, що відповідачем неправомірно не нараховувалась їй індексація за період 1 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року, також неправомірно за період з 1 березня 2018 року по 18 травня 2020 року індексація нараховувалась у меншому розмірі, ніж мала бути нарахована. Зокрема, на переконання позивача, за період з 1 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року відповідач мав нараховувати індексацію, виходячи із базового місяця січень 2008 року, а за період з 1 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року у фіксованому щомісячному розмірі 3 876,55 грн (а.с. 1-14).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 42-43).

17 березня 2021 року судом отримано від відповідача відзив на позов, в якому він зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це наступним.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів населення. Для новоприйнятих працівників, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Позивача було прийнято на військову службу за контрактом в травні 2015 року.

Посилання позивача на те, що базовим місяцем для нарахування індексації є січень 2008 року, є помилковим з огляду на те, що оновлений Порядок проведення індексації грошових доходів населення № 1078 набув чинності у грудні 2015 року, а тому має застосовуватись з січня 2016 року.

В 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців у зв`язку із чим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31 грудня 2015 року № 248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 4 січня 2016 року № 248/3/9/1/2, згідно яких у зв`язку із внесенням змін до Порядку № 1078 індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не нараховувати до окремого роз`яснення.

У відзиві зазначено також, що відповідно до ст. 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Згідно ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 6 Порядку № 1078 індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Даний Порядок не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки, а тому виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі.

У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України у листопаді 2015 року - листопаді 2019 року у Міністерства оборони України не було.

Також відповідач зазначає, що позивач звернулась до суду з даним позовом із пропуском строку такого звернення, встановленого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому її позов підлягає залишенню без розгляду (а.с. 48-53).

У додаткових поясненнях, наданих на виконання ухвали суду від 15 лютого 2021 року, відповідач зазначив, що в травні 2014 року будівля Донецького обласного військового комісаріату у м. Донецьк була захоплена представниками незаконних озброєних формувань, у зв`язку із чим відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям та штат Донецького ОВК за 2008 рік 30 квітня 2014 року, на підставі яких можливо скласти довідки про нараховані суми грошового забезпечення та визначити розмір посадового окладу у 2008 році, знаходяться на тимчасово окупованій терористами території.

Зазначено також, що з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_3 не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку із відсутністю механізму нарахування індексації та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації в цей період.

Вказано, що починаючи з березня 2018 року по 18 травня 2020 року проводилась індексація грошового забезпечення позивача, виходячи із базового місяця - березень 2018 року, в якому відбулось збільшення посадових окладів військовослужбовців, а саме: у березні листопаді 2018 року індексація не нараховувалась у зв`язку із тим, що березень це базовий місяць і індексація за цей місяць відповідно до Порядку № 1078 не проводиться, величина індексу споживчих цін за попередні місяці наростаючим підсумком перевищила поріг індексації 103% в жовтні 2018 року, і цей індекс споживчих цін офіційно опубліковано у листопаді 2018 року; у період з 1 грудня 2018 року по 18 травня 2020 року індексація грошового забезпечення позивача нараховувалась і сплачувалась у відповідному розмірі згідно приписів Порядку № 1078 (а.с. 54-56).

24 березня 2021 року судом отримано від представника позивача відповідь на відзив, в якій він наводить аргументи аналогічні тим аргументам, що наведені у позовній заяві.

Також зауважує, що з 1 березня 2018 року відповідно до п. 5 Порядку № 1078 позивачу мала бути нарахована щомісячна фіксована індексація в розмірі 3 876,55 грн, так як збільшення грошового доходу позивача в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року не перевищило суму індексації грошового забезпечення, що склалась у лютому 2018 року.

Також зазначила, що відповідач у 2015-2018 роках не звертався до забезпечувального фінансового органу із заявками, розрахунками на фінансування індексації грошового забезпечення (а.с. 60-65).

Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року судом вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17 травня 2021 року (а.с. 70).

Ухвалою суду від 17 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 16 червня 2021 року (а.с. 75).

16 червня 2021 року сторони у судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Разом із адміністративним позовом представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та без його участі (а.с. 36).

Відповідач заяв та клопотань з приводу участі його представника у судовому засіданні суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, беручи до уваги клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі та без участі позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянкою України, РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 26 листопада 2015 року (а.с. 31-33).

Відповідач, Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, , місцезнаходження: 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Громової, буд. 67, є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі (а.с. 48).

Як встановлено судом, з 19 травня 2015 року позивач проходила військову службу у Кальміусько-Нікольському об`єднаному районному військовому комісаріаті Донецької області.

Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 18 травня 2020 року № 141 позивача, звільненої наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 8 травня 2020 року № 19-РС з військової служби в запас відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», виключено зі списків особового складу Кальміусько-Нікольському об`єднаному районному військовому комісаріаті Донецької області та всіх видів забезпечення з 18 травня 2020 року (а.с. 29-30).

11 листопада 2020 року позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою, в якій просила, крім іншого, нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 1 березня 2018 року по 18 травня 2020 року та видати відповідні довідки (а.с. 15).

Листом від 12 грудня 2020 року за № 09/02/70 відповідач надав відповідь на вказану заяву, в якій зазначив, що з січня 2016 року по лютий 2018 року Державним бюджетом України не було закладено асигнувань на індексацію грошового забезпечення, механізм нарахування грошового забезпечення був відсутній, а тому індексація за вказаний період не нараховувалась та не виплачувалась. Індексація грошового забезпечення за період з 1 березня 2018 року по 18 травня 2020 року (у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення у березні 2018 року) нараховувалась і виплачувалась щомісяця відповідно до Порядку № 1078, тобто, із врахуванням того, що індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року по жовтень 2018 року (опубліковано в листопаді 2018 року) перевищив поріг індексації (103%) і становив 103,7% (або 1,037) у листопаді 2018 року (100,8% * 100% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7%). Отже, тільки у грудні 2018 року у військовослужбовців настало право для проведення індексації грошового забезпечення по індексу 3,7% (103,7% - 100%), а тому фактично індексація грошового забезпечення нараховувалась та сплачувалась позивачу саме з грудня 2018 року по день її звільнення (а.с. 16).

Як вбачається із довідки від 10 березня 2021 № 09/02/81 індексація грошового забезпечення позивача здійснювалась таким чином: в грудні 2015 року індексація грошового забезпечення позивачу нарахована в розмірі 30,32 грн; за період з січня 2016 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась; за період з грудня 2018 року по травень 2020 року індексація грошового забезпечення позивачу нараховувалась: у грудні 2015 року 30,32 грн, у грудні 2018 року 71,08 грн, у січні 2019 року 71,08 грн, у лютому 2019 року 71,08 грн, у березні 2019 року 134,47 грн, у квітні 2019 року 134,47 грн, у травні 2019 року 134,47 грн, у червні 2019 року 134,47 грн, у липні 2019 року 206,72 грн, у серпні 2019 року 206,72 грн, у вересні 2019 року 206,72 грн, у жовтні 2019 року 206,72 грн, у листопаді 2019 року 206,72 грн, у грудні 2019 року 216,51 грн, у січні 2020 року 216,51 грн, у лютому 2020 року 216,51 грн, у березні 2020 року 216,51 грн, у квітні 2020 року 216,51 грн, у травні 125,71 грн (а.с. 57).

Матеріали справи не містять відомостей щодо місяця, який при нарахуванні позивачу індексації за грудень 2015 року був взятий відповідачем в якості базового, але у відзиві на позов відповідач зазначає, що оновлений Порядок проведення індексації грошових доходів населення № 1078 був прийнятий у грудні 2015 року, отже, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації лише з січня 2016 року.

Отже, індексація грошового забезпечення позивача за грудень 2015 року нараховувалась відповідачем без врахування в якості базового місяця - січня 2008 року.

За поясненням відповідача за період з грудня 2018 року по травень 2020 року індексація нараховувалась із врахуванням в якості базового місяця березня 2018 року, із застосуванням індексу, на який було перевищено поріг індексації: у грудні 2018 року лютому 2019 року - 3,7% (103,7% - 100%), у березні-червні 2019 року 7,0%, у липні 2019 року - травні 2020 року 10,3% (а.с. 56-57).

Будучи не згодною із не нарахуванням та не виплатою їй в належному (на переконання позивача) розмірі, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом, суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 цієї статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом із цим відповідно до ст. 98 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

На переконання суду в аспекті спірних правовідносин поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця охоплюється застосованим в ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що неодноразово була висловлена, зокрема, у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 804/496/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 360/3359/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Суд зазначає, що згідно приписів Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до п. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України 13 січня 2004 № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до фонду оплати праці (фонд додаткової заробітної плати).

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у 2013 році прийняв рішення у справах № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, у яких дійшов висновку про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум несвоєчасно отриманої заробітної плати, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника, як зазначив Конституційний Суд, відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної їй індексації грошового забезпечення без обмеження будь-яким строком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до положень 1 ст.ст. 1 - 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В силу абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України від 3 липня 1991 № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон № 1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

У ч. 5 ст. 2 Закону № 1282-XII вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 1 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, при визначені розміру індексації визначальним є встановлення «базового» місяця.

Щодо питання визначення базового місяця за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивача прийнято на військову службу у травні 2015 року, тому при визначенні «базового» місяця у спірному періоді для початку обчислення індексації застосуванню підлягає абз. 3 п. 10-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), згідно якого обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу (в редакції чинній до 1 грудня 2015 року). […] У разі коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (п. 10-2 Порядку 1078).

Зазначені положення пункту 10-1 Порядку № 1078 наведені в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, яка була чинна до 1 грудня 2015 року, тобто були чинні станом на час прийняття позивача на службу в травні 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесені зміни до Порядку № 1078, зокрема, п. 10-2 викладений в новій редакції (була чинною до 1 квітня 2021 року), згідно якої […] для новоприйнятих працівників […] обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Як вказано у примітці до цього пункту, зазначений пункт застосовується з 1 грудня 2015 року.

Згідно з п. 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

У листі від 28 квітня 2016 року № 201/10/1.37-16 Мінсоцполітики в надало роз`яснення щодо індексації заробітної плати, відповідно до якого: "…Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. […] Для працівника, який працює з лютого 2014 року, обчислення індексу споживчих цін має здійснюватись з місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулося у квітні 2012 року, то для визначення суми індексації такому працівнику з грудня 2015 року має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з травня 2012 року".

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 9 грудня 2015 року "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 1 січня 2008 року та діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено в тому числі схему посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Отже, базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача в за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року є січень 2008 року.

Проаналізувавши наведені нормативно-правові приписи суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно була проведена індексація грошового забезпечення позивача у грудні 2015 року без застосування в якості базового місяця січня 2008 року.

Щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у зв`язку із відсутністю механізму нарахування індексації та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації в цей період, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 8 листопада 2005 року, заява № 63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку із цим при розгляді даної справи Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, зазначивши, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, обмежене фінансування жодним чином не може впливати на наявність чи відсутність у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення.

Також суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Висновок суду щодо того, що обмежене фінансування жодним чином не має впливати на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові цього суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у зв`язку із відсутністю механізму нарахування індексації та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації в цей період є неправомірним.

Щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації за період з 1 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року, суд зазначає наступне.

З 1 березня 2018 року у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова № 704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, - відбулась зміна грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 4 Постанови № 704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, Постановою № 704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Відповідно до абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Таким чином, враховуючи те, що підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Постанови № 704, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно із абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103% (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm).

Разом із цим питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.

Відповідно до абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Аналізуючи вищевказані положення спеціального підзаконного нормативно-правового акта, суд дійшов висновку, що підвищення посадового окладу у певному місяці не тягне за собою безумовне припинення виплати індексації у подальших періодах.

В даному випадку, суб`єкту владних повноважень необхідно вираховувати розмір підвищення доходу і визначати різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідної особи.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

Якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 Порядку № 1078.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.

Відтак, відповідач при вирішенні питання про індексацію грошових доходів позивача протиправно врахував лише норми абзаців 1, 2 п. 5 Порядку № 1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення, не враховуючи при цьому приписи абзаців 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.

Згідно ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи, що відповідачем протиправно не здійснювалось нарахування та виплата позивачу індексація за грудень 2015 року лютий 2018 року із застосуванням в якості базового місяця січень 2008 року, а за період з березня по листопад 2018 року відповідачем не були враховані приписи абзаців 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 та не вирішено питання про наявність або відсутність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення у зазначені місяці (із застосуванням при цьому в якості базового місяця січня 2008 року), беручи до уваги, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача в частині не отримання індексації грошового забезпечення (отримання в неналежному розмірі, зокрема, у грудні 2015 року) за період з 1 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року є визнання бездіяльності відповідача неправомірною в частині такого не нарахування та виплати та зобов`язання його нарахувати та виплатити позивачу індексацію за вказаний період з врахуванням вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку № 1078, а також з урахуванням правової оцінки його дій (бездіяльності), наданої судом у даному рішенні.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, суд зазначає, що вказані вимоги є передчасними, так як в межах цієї справи відсутній спір про невиконання відповідачем нормативно-правових приписів щодо відрахування 1,5% військового збору та проведення компенсації сум податку з доходів позивача при нарахуванні та виплаті індексації у визначеному судом порядку.

При вирішенні питання щодо правильності проведення відповідачем індексації грошового забезпечення позивача за період з 1 грудня 2018 року по 18 травня 2020 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом під час розгляду справи у період з грудня 2018 року по травень 2020 року позивачу нараховувалась індексація грошового забезпечення в розмірі: у грудні 2018 року - лютому 2019 року - 71,08 грн; у березні - червні 2019 року - 134,47 грн; у липні листопаді 2019 року - 206,72 грн; у грудні 2019 року квітні 2020 року - 216,51 грн; у травні 2020 року - 125,71 грн.

За поясненням відповідача за вказаний період індексація нараховувалась із врахуванням в якості базового місяця березня 2018 року, та із застосуванням індексу, на який було перевищено поріг індексації: у грудні 2018 року - лютому 2019 року - 3,7%, у березні-червні 2019 року 7,0%, у липні 2019 року - травні 2020 року 10,3% (а.с. 56-57).

Як вже зазначалось судом, визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції роботодавця і суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем.

Разом із цим у випадку здійснення такого розрахунку суд наділений повноваженнями перевірити його правильність у контексті застосування нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини.

Як вказано раніше, згідно ст. 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Обчислення індексу споживчих цін для визначення порогу індексації і величини приросту індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком шляхом множення місячних індексів споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли за результатами такого обчислення величина індексу споживчих цін перевищить поріг індексації, який встановлено в розмірі 103 відсотка.

Після перевищення такого порогу індексації для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається знову, з місяця наступного за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив цей поріг індексації.

При цьому величина приросту індексу споживчих цін для проведення кінцевої індексації (коефіцієнт індексації), розрахована між цими проміжками, розраховується як добуток сум проміжних індексів споживчих цін перевищення порогу індексації помножений на коефіцієнт 100.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm), індекс споживчих цін перевищив встановлений поріг у 103% у жовтні 2018 року (1,008 х 1,000 х 1,000 х 0,993 х 1,000 х 1,019 х 1,017 * 100 = 103,7).

Оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано в листопаді, то вперше грошове забезпечення позивача виходячи із базового місяця березень 2018 року повинно індексуватися у грудні 2018 року.

Відповідно до Порядку № 1078 індексації підлягає заробітна плата у межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина заробітної плати, яка перевищує прожитковий мінімум, індексації не підлягає), розмір якого щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України.

Розмір індексації розраховується за формулою:

І = Д x Кі / 100, де

І сума індексації;

Д індексований дохід (в межах прожиткового мінімуму);

Кі коефіцієнт індексації (величина приросту індексу споживчих цін).

Величина приросту індексу споживчих цін у грудні 2018 року склала 3,7% (у жовтні 2018 року індекс споживчих цін перевищив установлений поріг індексації 103,0% і склав 103,7%, при цьому величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації у квітні (наступний місяць після базового) 2018 року жовтні 2018 року складатиме 3,7% (103,7 100).

Згідно абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 з листопада 2018 року обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком для визначення наступного перевищення порогу індексації для проведення подальшої індексації заробітної плати починається знову.

З 1 грудня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб було затверджено у розмірі 1 921,00 грн.

Отже, індексація позивача за грудень 2018 року склала: 1 921,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб у грудні 2018 року) х 3,7% (коефіцієнт індексації у грудні 2018 року) / 100 = 71,08 грн.

В такому ж самому порядку розраховується індексація за січень 2019 року травень 2020 року:

- січень 2019 року: 1 921,00 грн х 3,7% / 100 = 71,08 грн;

- лютий 2019 року: 1 921,00 грн х 3,7% / 100 = 71,08 грн;

- березень 2019 року: 1 921,00 грн х 7% / 100 = 134,47 грн;

- квітень 2019 року: 1 921,00 грн х 7% / 100 = 134,47 грн;

- травень 2019 року: 1 921,00 грн х 7% / 100 = 134,47 грн;

- червень 2019 року: 1 921,00 грн х 7% / 100 = 134,47 грн;

- липень 2019 року: 2 007,00 грн х 10,3% / 100 = 206,72 грн;

- серпень 2019 року: 2 007,00 грн х 10,3% / 100 = 206,72 грн;

- вересень 2019 року: 2 007,00 грн х 10,3% / 100 = 206,72 грн;

- жовтень 2019 року: 2 007,00 грн х 10,3% / 100 = 206,72 грн;

- листопад 2019 року: 2 007,00 грн х 10,3% / 100 = 206,72 грн;

- грудень 2019 року: 2 102,00 грн х 10,3% / 100 = 216,51 грн;

- січень 2020 року: 2 102,00 грн х 10,3% / 100 = 216,51 грн;

- лютий 2020 року: 2 102,00 грн х 10,3% / 100 = 216,51 грн;

- березень 2020 року: 2 102,00 грн х 10,3% / 100 = 216,51 грн;

- квітень 2020 року: 2 102,00 грн х 10,3% / 100 = 216,51 грн;

- травень 2020 року: 2 102,00 грн х 10,3% / 100 = 216,51 грн (з врахуванням 18 днів роботи позивача 125,71 грн).

Отже, розрахунок індексації грошового забезпечення позивача у період з грудня 2018 року по травень 2020 року відповідачем проведений відповідно до приписів Порядку № 1078.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що щомісячна індексація у цей період має складати фіксований розмір у сумі 3 876,55 грн, враховуючи наступне.

Обґрунтовуючи свої розрахунки позивач зазначає, що згідно роз`яснень Мінсоцполітики від 29 грудня 2017 року № 122/0/66-17 індексація мала дорівнювати фіксованому розміру 4 258,75 грн, а отже, враховуючи, що у березні 2018 року грошовий дохід позивача збільшився на суму 382,20 грн, то фіксована сума індексації у подальших місяцях (до наступного підвищення окладу, при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації) має становити 3 876,55 грн (4 258,75 грн - 382,20 грн).

Посилається при цьому також і на постанову Верховного Суду від 23 квітня 2020 року № 816/1728/16 та постанову Верховного Суду від 10 вересня 2020 року № 200/9297/19-а.

Суд зазначає, що постанова Верховного Суду від 10 вересня 2020 року № 200/9297/19-а прийнята за наслідком розгляду касаційної скарги на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 5 травня 2020 року про роз`яснення судового рішення, а не на судове рішення по суті позовних вимог, а тому не приймається судом.

Постанова Верховного Суду від 23 квітня 2020 року № 816/1728/16 прийнята за наслідком розгляду касаційної скарги на рішення суду про скасування постанови про накладення на фізичну особо-підприємця штрафу.

В межах касаційного розгляду справи № 816/1728/16 Верховний Суд дійшов висновку (який цитує позивач у позові), що «…фіксована сума індексації виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації».

Суд зазначає, що наведений висновок взятий позивачем без врахування контексту судового рішення. Так, у вказаній постанові зазначено, що згідно із ст. 8 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на1 січня 2016 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1 378,00 грн, а з 1 травня 2016 року - у розмірі 1 450,00 грн. Оскільки на момент проведення перевірки (позивача) підвищення заробітних плат не було, тому позивач зобов`язаний був виплачувати фіксовану суму індексації особі (своєму працівникові продавцю) за лютий, березень та квітень 2016 року у зазначеному фіксованому розмірі.

Отже, при розгляді вказаної справи судом було встановлено, що розмір індексації у лютому, березні та квітні 2016 року був фіксованою величиною; при цьому у вказані періоди не змінювався прожитковий мінімум (мінімальна заробітна плата), не змінювався коефіцієнт індексації та не змінювалась заробітна плата працівника позивача, якому останній сплачував заробітну плату.

По-друге, на переконання суду, термін «фіксована сума індексації», застосований Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року, «фіксує» цю суму лише за наявності інших «фіксованих» чинників прожиткового мінімуму доходів громадян (мінімальної заробітної плати), коефіцієнту індексації (величини приросту індексу споживчих цін) та заробітної плати працівника (окладу). Тобто, лише у випадку, якщо всі ці чинники є постійними («фіксованими»), сума індексації також має бути «фіксованою».

Але при зміні зазначених чинників величина розміру індексації буде змінюватись.

У протилежному випадку, якщо при зміні зазначених чинників величина індексації буде «зафіксованою» на попередньому рівні (розмірі), не будуть дотримані приписи Порядку № 1078, яким чітко визначений порядок розрахунку індексації грошових доходів населення, в тому числі і у випадку, коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати не перевищує суму індексації (п. 5).

Щодо посилання позивача на роз`яснення Мінсоцполітики від 29 грудня 2017 року № 122/0/66-17, суд зазначає, що у даному листі зазначені міркування та висновки посадових осіб Мінсоцполітики («на нашу думку») з приводу розміру індексації грошових доходів військовослужбовців у г р у д н і 2017 року (місяць надання відповіді на запит) за умови останнього збільшення окладів у січні 2008 року (вказано, що розмір індексації складає 4 258,75 грн) та за умови збільшення окладів у лютому 2009 року (розмір індексації складає 3 087,02 грн). При цьому у даному листі-роз`ясненні Мінсоцполітики наводить формулу розрахунку зазначених розмірів індексації (прожитковий мінімум для працездатних осіб (1 762,00 грн) х коефіцієнт індексації (241,7 та 175,2 відповідно) / 100), що цілком відповідає приписам Порядку № 1078.

Отже, висновок позивача про те, що у період з грудня 2018 року по травень (з врахуванням 18 днів) 2020 року розмір індексації має бути у фіксованому розмірі 3 876,55 грн є помилковим.

Враховуючи встановлені судом обставини суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Щодо заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком судом.

Враховуючи характер спірних правовідносин, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження обґрунтованості заяви позивача про встановлення судового контролю, суд вважає, що підстави для зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення у справі відсутні.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір позивач є звільненою від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, місцезнаходження: 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Громової, буд. 67) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року без застосування в якості базового місяця січня 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року із застосуванням в якості базового місяця січня 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка виразилась у не вирішенні питання відповідно до абзаців 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, про наявність або відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з березня 2018 року по листопад 2018 року із застосуванням при цьому в якості базового місяця січня 2008 року.

Зобов`язати Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (з врахування виплачених сум) індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року - із урахуванням приписі абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивні частини складені та підписані 16 червня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 12 липня 2021 року.

Суддя Н.П. Волгіна