Справа № 420/641/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/641/21
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Ткачука Андрія Юрійовича, що дій в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльність, стягнення невиплаченого грошового забезпечення при звільненні та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення доплати за службу в нічний час за період з листопада 2017 року по березень 2018 року;

- стягнути заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з листопада 2017 року по березень 2018 року в сумі 1 128,50 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення доплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року;

- стягнути заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року в сумі 3 375,19 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити заборгованість у вигляді доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року;

- стягнути середній заробіток за весь час затримки доплати за службу у нічний час та індексації грошового забезпечення, за період з 14.10.2020 року по день ухвалення судом рішення, із розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 582,68 грн. за кожен день.

Обґрунтовуючи вимоги позивач указував, що, в період з 01.03.2015 року по 13.10.2020 року, проходив службу в патрульній поліції. У період з листопада 2017 року по березень 2018 року він відпрацював 28 нічних зміни, але доплати за службу у нічний час не отримав, що є порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11.11.2015 року та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, яким затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Далі, позивач зазначає про порушення відповідачем вимог ч.5 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», у період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, що виразилося у невиплаті індексації його грошового забезпечення на загальну суму 3 375,19 грн.

Також позивач наполягає на тому, що Департамент патрульної поліції зобов`язаний був нараховувати та виплачувати доплату до грошового забезпечення за роботу в період дії карантину, однак таку виплату за період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року не проводив, що є порушенням Порядку використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену корона вірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я».

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач вказав, що має право на виплату такого заробітку за період з 14.10.2020 року (наступний день після звільнення з органів Національної поліції) по день ухвалення судового рішення, позаяк таке право передбачене статтею 117 КЗпП України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з таких підстав.

По-перше, суд, за аналізом архівних відомостей про виплату грошового забезпечення та заробітної плати, встановив проведення, Департаментом патрульної поліції, інспектору УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_1 , доплату за службу в нічний час за період з 01.01.2018 року по 13.10 2020 року.

По-друге, суд вважав, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 до 24.10.2017 року не встановлював право поліцейських на виплату індексації.

По-третє, суд зазначив про отримання позивачем у грудні 2020 року доплату до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за серпень та вересень 2020 року, що підтверджується розрахунковим листом за грудень 2020 року.

Ураховуючи, що відсутнє порушене право позивача на виплату грошового забезпечення при звільненні у збільшеному розмірі, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у стягненні середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Адвокат Ткачук А. Ю., не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтування апеляційної скарги складається з таких підстав.

Так, адвокат звертає увагу суду, що спірний період невиплати доплати за роботу у нічний час є листопад 2017 року по березень 2018 року. На думку апелянта, суд першої інстанції неповно з`ясував усі обставини справи та належним чином не дослідив відомості про виплату грошового забезпечення патрульних поліцейських, де вбачається відсутність нарахування такої надбавки.

Наступне на чому зупинив свою увагу адвокат, це те, що, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», його довіритель має право на індексацію грошових доходів з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Оскільки, на думку представника, позивачу при звільненні не нарахували та не виплатили заборгованість щодо доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, останній, відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: з 14.10.2020 року по день ухвалення судового рішення.

Департамент патрульної поліції, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтування відзиву фактично дублює позицію суду першої інстанції.

Додатково відповідач вказує на те, що заявлена сума відшкодування за затримку розрахунку при звільненні не може бути задоволена, оскільки необхідно взяти до уваги наявність спору між сторонами з приводу самого факту відсутності чи наявності заборгованості, розміру належних до виплати працівникові сум, які, на думку позивача, складають 4 503,69 грн., неістотність цієї частки боргу порівняно із сумою середнього заробітку працівника, про стягнення якої він просить.

Відповідач указує, що аналогічні критерії щодо визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року (справа №761/9584/15-ц).

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи, які не оспорюються та визнаються сторонами.

Відповідно до наказу Національної поліції України №116 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 було прийнято на службу до органу поліції.

13.10.2020 року, на підставі наказу Департаменту патрульної поліції №740 о/с від 08.10.2020 року, позивача було звільнено з органів Національної поліції України, відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

06.11.2020 року представником позивача було направлено заяву до Департаменту патрульної поліції для отримання наступної інформації:

1. Чи здійснювалась позивачу доплата за службу в нічний час, починаючи з 07.11.2015 року по 13.10.2020 року, відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 року №260.

2. Чи виплачувалась позивачу індексація грошового забезпечення в період з 07.11.2015 року по 13.10.2020 року, відповідно до вимог статті 94 Закону України «Про Національну поліцію».

3. Чи здійснювалась позивачу доплата до грошового забезпечення, як поліцейському, який забезпечував життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі доплата за COVID-19). Якщо така виплата здійснювалась, зазначити за який період.

Також просив надати належним чином завірені копії документів:

- довідку про кількість фактично відпрацьованих годин (нічні зміни) в період часу з 07.11.2015 року по 13.10.2020 року;

- архівну (фінансову) відомість виплат з 07.11.2015 року по 13.10.2020 року.

- довідку про використання щорічних відпусток, із зазначенням кількості днів, за період часу з 07.11.2015 року по 13.10.2020 року;

- копію витягу з наказу ДПП № 740 о/с від 08.10.2020 року;

- довідку із зазначенням періоду і сум доплат за COVID-19.

Якщо виплати не проводились (за службу в нічний час, індексація, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки та доплата за COVID-19), просив повідомити причину та у подальшому здійснити їх виплату.

08.12.2020 року адвокат Ткачук А.Ю. отримав відповідь з Департаменту патрульної поліції, де зазначено, що в період з 07.11.2015 року по 31.03.2018 року підстав для нарахування ОСОБА_1 доплати за службу у нічний час відсутні. Також у відповіді вказано про виплату позивачу індексації грошового забезпечення з листопада 2017 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року №782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Також у відповіді повідомлено, що позивачу здійснювалась доплата за COVID-19, а саме: за період з березня по липень 2020 року.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Надаючи оцінку доводам апеляції з приводу порушення права позивача на отримання доплати за роботу у нічний час за період з листопада 2017 року по березень 2018 року, колегія суддів встановила таке.

Підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова №988) передбачено виплата доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Пунктом 11 розділу І наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі Порядок №260) визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11 розділу ІІ Порядку №260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Так, з довідки про кількість фактично відпрацьованих позивачем годин (нічні зміни) в період часу з 07.11.2015 року по 13.10.2020 року вбачається, що в період служби з листопада 2017 року по березень 2018 року, він відпрацював 28 нічні зміни, що становить 224 години (а.с.21).

Відповідно до архівних відомостей №3 та №4 (а.с.19, об.) доплата за роботу в нічний час ОСОБА_1 у вказаний період не здійснювалась.

Таким чином, згідно розрахунку, наведеного у п. 11 розділу ІІ Порядку №260, у листопаді 2017 року доплата позивачу за роботу в нічний час становить 305,50 грн. 2400 грн. (посадовий оклад позивача) поділити на 176 (кількість годин фактичного часу служби у лютому 2017 року при 40 годинному робочому тижні = 13,64 грн. (годинна ставка за службу в нічний час)) помножити на 8 год. (кількість годин фактичного часу служби в нічний час) помножити на вісім нічних змін позивача у листопаді 2017 року помножити на 35% (посадовий оклад з розрахунку за кожну годину служби в нічний час).

У грудні 2017 року 2400 : 160 = 15 х 64 х 35% = 336 грн.

У січні 2018 року 2400 : 168 = 14,29 х 40 х 35% = 200,10 грн.

У лютому 2018 року 2400 :160 = 15 х 24 х 35% = 126 грн.

У березні 2018 року 2400 : 167 = 14,37 х 32 х 35% = 160,90 грн.

За таких обставин, є обґрунтованими доводи адвоката Ткачука А. Ю., що сума заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час за період служби ОСОБА_1 з листопада 2017 року по березень 2018 року становить 1 128,50 грн.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність, з боку Департаменту патрульної поліції відповідної бездіяльності та заборгованості перед позивачем щодо доплат за службу в нічний час є таким, що суперечить доказам наявним в матеріалах справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати доплати за службу в нічний час, за період з листопада 2017 року по березень 2018 року та про стягнення заборгованості в сумі 1 128,50 грн.

Також, у межах спірних правовідносин, були відсутні підстави для дослідження судом першої інстанції довідки про кількість фактично відпрацьованих позивачем змін у період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року, оскільки вказаний період не є предметом оскарження.

Доводи Департаменту патрульної поліції, викладені у відзиві, що позивач порушив строки звернення за виплатою грошового забезпечення, встановлені пунктом 11 розділу І Порядку №260, до уваги судом апеляційної інстанції не приймаються, адже суперечать статті 308 КАС України, що встановлює межі апеляційного перегляду.

Якщо відповідач вважав, що до спірних правовідносин, суд першої інстанції повинен був застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду, то він повинен був подати з цього приводу апеляційну скаргу з відповідними вимогами.

Переходячи до іншого доводу апеляції з приводу невиплати індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.5 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІII (далі Закон №580) грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частинами першою, п`ятою статті 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017-ІІІ) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції визначає Порядок №260.

Відповідно до пункту 3 Порядку №260 до складу грошового забезпечення поліцейського входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 (у редакції до 24 жовтня 2017 року) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема:

- грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби;

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782, яка набрала чинності 24 жовтня 2017 року, внесено зміну до пункту 2 Порядку № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Згідно із пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету;

6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

7) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Так, спірним у даній справі, серед іншого, є правомірність нездійснення відповідачем виплати індексації грошового забезпечення поліцейського за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Суд першої інстанції вважав, що позивач мав право на індексацію грошового забезпечення лише з 24.10.2017 року, тобто після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 до пункту 2 Порядку № 1078, якою доповнено абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, враховуючи таке.

21 січня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №160/35/20, за аналогічних обставин справи, в якій дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення поліцейському у спірний період, оскільки здійснення індексації прямо передбачене Законом № 580 та Законом №1282-ХІІ.

Так, у цій справі Верховний Суд вказав, що, аналізуючи правові норми Закону №2017-ІІІ та Закону №1282-ХІІ, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Верховний Суд наголошує, що, згідно зі статтями 18, 19 Закону №2017-III, індексація є відповідною соціальною гарантією, оскільки це є виплата, що спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати.

За таких обставин справи, враховуючи, що частиною п`ятою статті 94 Закону №580-VIII, на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації, наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Аргументи суду першої інстанції на відсутність правових підстав для нарахування спірної індексації до 24 жовтня 2017 року, тобто до внесення змін до Порядку №1078, є необґрунтованими, оскільки Закон №580 має вищу юридичну силу ніж Порядок №1078.

У свою чергу, колегія суддів не погоджується з вимогами позивача про стягнення індексації в сумі 3 375,19 грн., враховуючи таке.

Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, як роботодавця, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення. Завдання ж адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Також слід зазначити, що в апеляційній скарзі відсутні мотиви незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові про визнання протиправною бездіяльність щодо нездійснення доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з серпня 2020 року по жовтень 2020 року та зобов`язання нарахувати і виплатити таку заборгованість.

У зв`язку з цим, колегія суддів не надає оцінку рішенню суду першої інстанції у вказаній частині.

Останнє, на чому зупиняє увагу суд апеляційної інстанції, це на стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Так, згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Отже, безперечним є висновок, що трудове законодавство у питаннях, які не врегульовані нормами спеціального законодавства, поширюється також і на поліцейських.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Такий правовий висновок побудований на постанові Великої Палати Верховного Суду (справа №821/1083/17).

Аналізуючи вказані вище положення КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у справі №821/1083/17 виходила з того, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Стягнення повинно відповідати принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Роз`яснюючи наведені принципи, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, на які також посилається і відповідач.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (постанова від 20.05.2020 року, справа №816/1640/17).

Ураховуючи вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, а також те, що підтверджено право позивача на отримання доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, колегія суддів вважає, що відповідач повинен нести відповідальність, встановлену ч.1 ст.117 КЗпП України, а саме: виплатити позивачу його середній заробіток за час затримки виплати доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення по день прийняття даної постанови суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розраховуючи суму середнього заробітку за час затримки виплати доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, виходить з такого.

Позивач у позовній заяві просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2020 року по день ухвалення судового рішення, із розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 582,68 грн. за кожен день, що становить суму 159 071,64 грн. (273 днів затримки х 582,68 грн.).

Водночас, колегія суддів зазначає, що доплата за службу в нічний час та індексація грошового забезпечення, які не виплачені позивачу у день його звільнення, складають 4 503,69 грн., що більш ніж у тридцять п`ять разів є меншим ніж сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (159 071,64 грн.).

Отже, суд апеляційної інстанції, для визначення суми, яку належить стягнути як середній заробіток за несвоєчасну виплату доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення враховує співмірність ймовірного розміру майнових втрат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні працівника та заявлених позивачем до виплати сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що сума виплати середнього заробітку за несвоєчасну виплату позивачу доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення має становити 2 000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог, пов`язаних з правом на отримання доплати за службу в нічний час, індексації та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в цій частині належить ухвалити нове рішення про їх задоволення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права, на думку суду апеляційної інстанції, є неправильне тлумачення закону.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частина 3 статті 139 КАС України передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за подачу позову та апеляційної скарги сплатив судовий збір на загальну суму 2270 грн., що підтверджується відповідними квитанціями №0.0..1 від 11.01.2021 року (а.с.29) та №0.0..1 від 19.04.2021 року (а.с.96).

Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги належить стягнути з Департаменту патрульної поліції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 135 грн.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас п.2 ч.5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відсутні підстави для його касаційного оскарження.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року, в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про:

визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо нездійснення доплати за службу в нічний час за період з листопада 2017 року по березень 2018 року та стягнення заборгованості щодо її виплати;

визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо нездійснення індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року та стягнення її заборгованості;

стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалити, у вказаній частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо нездійснення ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з листопада 2017 року по березень 2018 року.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з листопада 2017 року по березень 2018 року в сумі 1 128 (одна тисяча сто двадцять вісім) грн. 50 коп.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції (код за ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2 000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (код за ) 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 14.07.2021 року.