Справа № 200/5822/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р. Справа№200/5822/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про скасування рішення від 19 січня 2021 року № 1/ІІ/V/1, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

14 травня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, в якому позивач просить суд:

- скасувати рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 19 січня 2021 року № 1/ІІ/V/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій позивачу;

- зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни надати позивачу статус учасника бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно прийнято оскаржуване рішення від 19 січня 2021 року №1/II/V/1 про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, оскільки позивач під час проходження служби в органах внутрішніх справ безпосередньо перебував у службовому відрядженні у зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, що підтверджено належними доказами. Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для зобов`язання Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій позивачу.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов, Міністерство внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни заперечило проти задоволення позовних у повному обсязі, зазначивши, що наказ першого заступника керівника АТЦ при СБУ (по стройовій частині) про перебування позивача у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, не є доказом про його безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій останній підтримав позовні вимоги в повному обсязі та навів аналогічні доводи викладеним ним у своєму позові.

Відповідно до статті 12 Закону України Про боротьбу з тероризмом управління антитерористичною операцією покладено на Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Таким чином, лише Антитерористичний центр при Службі безпеки України може yадати докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Будь-які інші органи, в тому числі територіальні органи МВС, не мають повноважень підтверджувати факт безпосередньої участі особи в антитерористичній операції в районах її проведення.

Відповідач вважає, що виконання працівником міліції своїх службових обов`язків в районі проведення АТО, але не пов`язаних із заходами з протидії терористичної діяльності, не є підставою вважати, що цей працівник персонально та безпосередньо залучався до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Також відповідач відзначив, що на розгляд відповідача не було надано жодних доказів, що під час перебування у районах проведення антитерористичної операції позивач виконував бойові (службові) завдання в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником.

У зв`язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, отже, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України, серія: НОМЕР_1 (а.с. 12-13).

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 14 червня 2016 року (а.с. 18).

Відповідно до довідки від 01 грудня 2016 року № 1411-40424, що видана Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області на ім`я ОСОБА_1 , позивач є внутрішньо переміщеною особою з фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 11 травня 1995 року по 30 вересня 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 від 06 литстопада 2015 року (а.с. 16) та довідкою ГУ МВС України в Донецькій області від 27 липня 2019 року (а.с. 17).

Наказом МВС України від 31.07.2008 року позивачу присвоєно спеціальне звання - підполковник міліції.

У період з грудня 2013 року по листопад 2014 року позивач перебував на посаді першого заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Ленінського райвідділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області.

З квітня 2014 року по квітень 2015 року перебував на посаді заступника начальника відділу, а з квітня по вересень 2015 року на посаді начальника відділу слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області.

Згідно з довідками ГУ МВС України в Донецькій області від 28 жовтня 2015 року № 9842/Нч та від 02 травня 2018 року № 197АК підполковник міліції ОСОБА_1 у період з 07 квітня 2014 року по 30 вересня 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (а.с. 20, 22).

В архівному витязі від 14 грудня 2017 року Галузевого державного архіву міністерства оборони України міститься інформація про те, що відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33 підполковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області вважати таким, що перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань (а.с. 23).

В архівному витязі від 14 січня 2020 року Галузевого державного архіву міністерства оборони України міститься інформація про те, що відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13 грудня 2015 року № 347 підполковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області вважати таким, що вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення (а.с. 24).

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій учасниками війни від 22 вересня 2018 року ОСОБА_1 надано статус учасника війни (а.с. 25).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 200/9701/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про скасування рішення, задоволені. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 21.09.2018 року № 3/ІV/V/26 про надання ОСОБА_1 статусу учасника війни.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом на підставі пояснень позивача, 14 травня 2020 року позивачем повторно були направлені документи до ГУНП в Донецькій області для подальшого їх направлення на розгляд Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, зокрема: нотаріально засвідчена копія довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 9842/Н від 28 жовтня 2015 року; засвідчена копія архівного витягу з наказу від 02 лютого 2015 року № 33; довідка про проходження служби у Збройних Силах та органах МВС України; копія трудової книжки НОМЕР_3 ; копія довідки від 19 листопада 2014 року про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи у м. Слов`янську; копія рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 200/9701/19-а.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій учасниками війни від 19 січня 2021 року № 1/ІІ/V/1 ОСОБА_1 відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій (а.с. 11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

З рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасникам війни про відмову в наданні статусу учасника бойових дій позивачу від 13.06.2019 №2/VIII/ХХI/1 вбачається, що підставою відмови зазначено пункт 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 та пункту 2 Розділу ІІ Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.05.2019 №395 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.06.2019 №588/33559.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі по тексу Закон України №3551-XII) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно статті 5 Закон України №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із пунктом 19 частиною першої статті 6 Закону України №3551-XII учасниками бойових дій визнаються, зокрема, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Відповідно пункту 20 частини першої статті 6 Закону України №3551-XII порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб передбачається Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (далі по тексту - Порядок №413).

Відповідно до пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Згідно з пунктом 2-1 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Пунктом 3 Порядку №413 визначено, що райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення визначаються Антитерористичним центром при СБУ.

Відповідно до пункту 4 Порядку №413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Крім того, для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів.

Судом встановлено, що у рішенні від 20 січня 2020 року у справі № 200/9701/19-а, яке набрало законної сили 20.02.2020 року, Донецький окружний адміністративний суд, зокрема, зробив висновок, що надані ОСОБА_1 довідки ГУ МВС України в Донецькій області № 9842/Нч від 28.10.2015 року та № 197лк від 02.05.2018 року та витяг з наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки україни № 33 від 02.02.2015 року, у розумінні вказаних норм є офіційними документами, виданими державними органами, які містять достатні докази про безпосередню участь позивач у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення,що є підставою для надання останньому статусу учасника бойових дій.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, позивач має право на отримання статусу учасника бойових дій.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваного рішення від 19 січня 2021 року №1/II/V/1, яким позивачу було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, відтак зазначене рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) у справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства»" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II)».

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що відповідач не врахувавши висновки суду, що викладені в рішенні від 20 січня 2020 року у справі № 200/9701/19-а, на зміну рішення про надання позивачу статусу учасника війни, протиправно відмовив у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій, суд вважає належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення адміністративного позову.

Враховуючи, що позивач, згідно із пунктом 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», є звільненим від сплати судового збору, то питання про розподіл судових витрат в цій частині судом не вирішується.

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Міністерства внутрішніх справ України (місцезнаходження: вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601; ) в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (місцезнаходження: вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601) про скасування рішення від 19 січня 2021 року № 1/ІІ/V/1, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України (місцезнаходження: вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601; ) в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (місцезнаходження: вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601) про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 19 січня 2021 року №1/II/V/1.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (місцезнаходження: вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601; ) в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (місцезнаходження: вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601) прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 14 липня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров