Справа № 300/102/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2021 р. справа № 300/102/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Станішевської В.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Шевченко Н.П.,

представника відповідача - Іваніва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу №370-О від 09.12.2020, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення за №370-О від 09.12.2020, поновити на державній службі у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на посаді, рівнозначній посаді головного спеціаліста відділу з питань виплати пенсій №6 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області згідно діючого штатного розпису, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.12.2020 по дату поновлення на роботі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу з питань виплати пенсій №6 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області згідно пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» наказом №370-О від 09.12.2020 відбулось із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки попередження про наступне вивільнення містить іншу правову підставу, ніж вказаний наказ, інших спеціалістів відділу з питань виплати пенсій №6 управління з виплати пенсій, які виконували аналогічні посадові обов`язки як і позивач та які мають менший стаж роботи в управлінні і не мають відповідної освіти, залишено на роботі. Позивач вважає, що оголошення після її звільнення добору на вакантні посади свідчить про відсутність реального підтвердження підстави її звільнення - скорочення чисельності держаних службовців. З огляду на наведене стверджує, що вказаний наказ є формальним, без чіткого правового визначення та диференціації, прийнятий з порушенням принципу «правової визначеності», що унеможливлює чітке розуміння підставності такого звільнення. Зазначає, що за відсутності встановленої Законом України «Про державну службу» спеціальної процедури звільнення державних службовців, застосуванню підлягає загальне правило, передбачене ст.5 цього Закону, згідно з яким дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих вказаним Законом. Зауважує, що звільненню з посади не передувала будь-яка оцінка її роботи на посаді державного службовця, звільнення відбулось без жодних об`єктивних причин неможливості продовження нею державної служби. Вважає, що оскільки має вищу економічну освіту, безперервний стаж роботи (понад 18 років) в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, досягла 55 років, відтак має переважне право на залишення на роботі, що передбачено нормами законодавства про працю.

Головне управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що у зв`язку із скороченням чисельності працівників та введенням у дію структури та змін до штатного розпису відповідача, згідно наказу Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області від 19.10.2020 №559 «Про попередження працівників» було розпочато здійснення заходів щодо попередження про наступне вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», а також щодо пропозицій вакантних посад таким працівникам іншої роботи у органі пенсійного фонду. Зауважує, що з часу повідомлення позивача (04.11.2020) про введення в дію структури та змін до штатного розпису на 2020 рік та попередження про наступне вивільнення до дня звільнення (09.12.2020) відповідачем здійснювалися заходи щодо працевлаштування позивача, пропонувались наявні вакантні посади, однак не отримавши згоди ОСОБА_1 на призначення на запропоновані вакантні посади, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було звільнено її із займаної посади. Також звертає увагу, що у заяві від 14.11.2020 позивач виявила бажання працювати тільки в м. Калуш (а.с.46).

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористалася.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив, письмових поясненнях. Додатково пояснили, що жодної вакантної посади в м.Калуш відповідач ОСОБА_1 не пропонував, посади пропонувались в інших відділах і в інших населених пунктах. Просять позов задовольнити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у судовому засіданні стосовно задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов, запереченні, письмових поясненнях. Додатково зазначив, що при пропонуванні посад після скорочення чисельності працівників і зміни штатного розпису враховувались їх досвід і кваліфікація. Позивач зазначала, що хотіла працювати тільки в м.Калуші. Просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, особову справу позивача, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з липня 2002 року працювала в органах Пенсійного фонду України в м.Калуші на різних посадах.

З 01.06.2019 згідно наказу №78-ОС від 31.05.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу з питань виплати пенсій №6 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як переможця конкурсу із збереженням 8 рангу державного службовця, в порядку переведення з Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (а.с.54 т.1).

Місцезнаходженням відділу з питань виплати пенсій №6 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було м.Калуш.

14.02.2020 головою правління Пенсійного фонду України затверджено штатний розпис на 2020 рік Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області згідно якого передбачено 700 штатних одиниць, в тому числі в управлінні з питань виплати пенсій - 98 штатних одиниць, у відділі з питань виплати пенсій №6 - 9 штатних одиниць, який введено в дію з 01.01.2020 наказом Головного управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області №107 від 20.02.2020 (а.с.75, 81 т.1).

08.07.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №570 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року №85 і від 24 січня 2020 року №22», якою зменшено граничну чисельність працівників територіальних органів Пенсійного фонду України з 23998 (в тому числі 23083 державних службовців) до 22798 (в тому числі 21929 державних службовців).

16.07.2020 наказом Пенсійного фонду України №63 затверджено граничну чисельність працівників територіальних органів Пенсійного фонду України, зокрема й Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в кількості 665 штатних одиниць, у тому числі 639 державних службовців (а.с.55-56 т.1).

08.10.2020 Пенсійним фондом України затверджено зміни до штатного розпису на 2020 рік Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким виведено зі штатного розпису за посадовими окладами 528 штатних одиниць, у тому числі управління з питань виплати пенсій в кількості 97 штатних одиниць із 13 відділами та 3 секторами, зокрема й відділ з питань виплати пенсій №6 із 9 штатними одиницями. Натомість у штатний розпис введено за посадовими окладами 493 штатні одиниці, зокрема, управління з питань виплати пенсій в кількості 69 штатних одиниць із 4 відділами (а.с.62 т.1).

19.10.2020 наказом Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №557 введено в дію структуру та зміни до штатного розпису на 2020 рік з 19.10.2020 (а.с.72), а саме затверджену 21.08.2020 головою правління Пенсійного фонду України структуру Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із кількістю 665 штатних посад, зокрема, в управлінні з питань виплати пенсій - 70 штатних посад, 4 відділи (а.с.59 т.1).

19.10.2020 Головним управлінням пенсійного фонду України в Івано-Франківській прийнято наказ №559 про попередження працівників про наступне вивільнення у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Головного управління, скороченням посад та зміною істотних умов праці згідно списку (а.с.100 т.1).

04.11.2020 ОСОБА_1 попереджена про наступне вивільнення пов`язане зі зміною структури та штатного розпису Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, скороченням посад державної служби (а.с.23 т.1).

14.11.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій зазначила про наявність у неї переважного права на залишення на роботі, оскільки має вищу економічну освіту, 18 років безперервного стажу роботи в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, вік 55 років. Просила по завершенні процедури реорганізації працевлаштувати її на посаду в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, при вирішенні питання щодо її подальшого працевлаштування детально перевірити можливість визначення робочого місця в м.Калуші (а.с.24 т.1).

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 26.11.2020 за №0900-0703-8/22524 повідомив ОСОБА_1 про те, що посаду яку вона займала скорочено, з часу її повідомлення про введення в дію структури та змін до штатного розпису на 2020 рік і попередження про наступне вивільнення, управлінням по роботі з персоналом позивачу запропоновано певні вакантні посади та попередньо досягнуто згоди щодо термінів отримання відповіді позивача (зворот а.с.28 т.1).

09.12.2020 позивач відмовилась від пропозиції посади головного спеціаліста відділу обслуговування громадян №6 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління, із робочим місцем у м. Івано-Франківськ, та інших вакантних посад згідно із переліком (а.с.119 т.1).

Наказом начальника Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 09.12.2020 за №370-О ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань виплати пенсій №6 управління з питань виплати пенсій, у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців згідно пункту 1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу» (а.с.30 т.1).

Надаючи правову оцінку спірним публічно-правовим відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України «Про державну службу» (надалі також - Закон №889-VIII).

Відповідно до частин 2, 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, вказаний Закон є спеціальним щодо правовідносин, що виникають під час проходження громадянами державної служби та його норми мають пріоритетне значення.

Статтею 87 зазначеного Закону врегульовані відносини припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, у тому числі внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу.

Як на час попередження позивача про звільнення та винесення спірного наказу про звільнення, так і на час її звільнення, стаття 87 Закону України «Про державну службу» діяла в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19.09.2019 року №117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади», які набули чинності з 25.09.2019.

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відтак, пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII передбачено декілька підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а саме:

- скорочення чисельності або штату державних службовців;

- скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців;

- реорганізація державного органу.

Частина 3 статті вказаної статі, в редакції станом на час спірних правовідносин, визначала, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше, ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Судом встановлено, що спірним наказом №370-О від 09.12.2020 позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань виплати пенсій №6 управління з питань виплати пенсій, у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців згідно пункту 1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу».

У попередженні про наступне звільнення із займаної посади ОСОБА_1 від 04.11.2020 зазначено про наступне її звільнення відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із зміною структури та штатного розпису Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, скороченням посад державної служби.

Таким чином, як в попередженні про наступне звільнення так і в наказі про звільнення підставою звільнення позивача зазначено по різному сформульовану, але однакову за змістом підставу - скорочення чисельності державних службовців, а тому твердження позивача про зазначення у повідомленні про звільнення іншої підстави, ніж містить оскаржуваний наказ про звільнення, є безпідставним.

Також не відповідають дійсності твердження ОСОБА_1 про відсутність реального підтвердження підстави її звільнення - скорочення чисельності держаних службовців.

Так, як слідує із змісту постанови Кабінету Міністрів України №570 від 08.07.2020, наказу Пенсійного фонду України №63 від 16.07.2020, наказу Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №557 від 19.10.2020 про введення в дію структуру та змін до штатного розпису на 2020 рік з 19.10.2020, положень про управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, затверджених наказом №92 від 01.04.2019 (а.с.226 т.1) та наказом №588 від 30.10.2020 (а.с.84 т.1), граничну чисельність працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зменшено з 700 до 665 штатних одиниць, у тому числі зменшено граничну чисельність управління з питань виплати пенсій - з 98 штатних одиниць до 69 штатних одиниць.

При цьому, відбулись зміни в структурі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, зокрема, управління з питань виплати пенсій із штатною чисельністю 98 працівників в своїй структурі містило 13 відділів, в тому числі 12 відділів з питань виплати пенсій із чисельністю 81 штатних одиниць, та 3 сектори, а управління з питань виплати пенсій із штатною чисельністю 69 працівників в своїй структурі містить 4 відділи, в тому числі відділ опрацювання пенсійної документації із чисельністю 53 штатних одиниці, який виконує тотожні із відділами з питань виплати пенсій, які виведені із структури і штату, завдання.

Отже, граничну чисельність працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зменшено на 35 штатних одиниць, тобто відбулось реальне скорочення працівників, зокрема й в структурній одиниці, в якій працювала позивач.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем виконані вимоги ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» та позивача 04.11.2020 попереджено про можливе наступне звільнення (наказ від 09.12.2020 №370-О).

Суд зазначає, що за змістом частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» роботодавець може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Тобто, така пропозиція є правом, а не обов`язком роботодавця.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що призначення працівника на певну посаду є дискреційним правом (повноваженнями) відповідної посадової особи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Разом з цим, на переконання суду, вказані повноваження не можуть застосовуватись без належного обґрунтування та підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач пропонував позивачу посади в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, однак ОСОБА_1 відмовлялась від їх зайняття з тих підстав, що робочі місця за ними знаходяться не в місті Калуші, а в інших населених пунктах області. Позивач вважає, що вона мала переважне право на залишення на посаді саме в місті Калуші.

Частиною 1 статті 42 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП) встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 цієї статті визначено кому надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації та працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Разом з цим, за приписами частини 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті.

Отже, вивільнення працівників, які мають статус державний службовців має певні особливості, про що прямо зазначено у ч. 6 ст.49-2 КЗпП, а саме:

про наступне вивільнення роботодавець попереджає працівника не пізніше ніж за 30 календарних днів;

при звільнені державних службовців роботодавцем не враховується переважне право на залишення на роботі.

Таким чином, визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності чи штату державних службовців є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

Відтак, доводи позивача щодо наявності у неї переважного права залишення на роботі з підстав тривалого безперервного стажу роботи в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, досягнення 55 років, спростовані вказаними нормами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в 1983 році закінчила Івано-Франківське кооперативне технічне училище, в 1990 році позивач закінчила Київський торгово-економічний інститут та здобула кваліфікацію економіста, в 2008, 2012, 2020 роках пройшла підвищення кваліфікації.

За результатами проведеної в 2019 році оцінки виконання завдань держаним службовцем, який займає посаду державної категорії «В» ОСОБА_1 отримала позитивну оцінку із середнім балом 3,3.

У ОСОБА_1 відсутні обставини, які у відповідності до ч.3 ст.184 КЗпП України дають безумовне право на залишення на роботі.

Судом з`ясовано, що із 9 працівників відділу з питань виплати пенсій №6 в якому працювала позивач із робочим місцем в м.Калуші (штатна чисельність - 9 працівників) після скорочення працівників та введення у дію нової структури та штатного розпису в відділі опрацювання пенсійної документації, який виконує тотожні завдання, із робочим місцем в м.Калуші залишилось працювати 4 особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Вказані особи працювали разом з ОСОБА_1 у відділі з питань виплати пенсій №6, їм було запропоновано і вони погодились з подальшим продовженням служби в відділі опрацювання пенсійної документації з віддаленим місцем роботи в м.Калуші.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як і позивач, мають кваліфікацію економіста, при цьому ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають повну вищу освіту, а ОСОБА_5 - освіту молодшого спеціаліста. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , як і позивач, займали посаду головного спеціаліста відділу з питань виплати пенсій №6 управління з питань виплати пенсій, а ОСОБА_4 - начальника цього відділу. Позивач і ОСОБА_5 виконували приблизно однакові посадові обов`язки із забезпечення виплати пенсій, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виконували, серед іншого, обов`язки із контролю виплати пенсій. Вказані особи, як і позивач, проходили підвищення кваліфікації, мають заохочення у виді нагород і подяк, відсутні дисциплінарні стягнення (а.с. 172, 92, 213, 215 т.1, 14 т.2).

За результатами проведеної в 2019 році оцінки виконання завдань держаним службовцем, який займає посаду державної категорії «В», а ОСОБА_4 - категорії «Б», отримали позитивну оцінку із середнім балом 3,3 (а.с.32-39 т.2).

При цьому, в обґрунтування оцінок ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 зазначено про ефективність їх роботи, в той час, як в обґрунтуванні оцінки позивача такий критерій відсутній.

Як зазначив відповідач, при заповненні вакантних посад право на залишення на посадах з віддаленим місцем роботи в м.Калуш було рекомендовано ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , які виконували більш ширший перелік функцій, мали більший обсяг завдань та більш ширші професійні знання, ніж позивач, пропозицію саме тих вакантних посад, які вони займають, зроблені з врахуванням переважного права на залишенні на роботі, як працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Звернуто увагу, що ОСОБА_5 на час реорганізації вела дільницю аналогічну дільниці ОСОБА_1 , однак проявляла ініціативу і брала в роботу додаткове завдання.

Таким чином, при рівній із позивачем кваліфікації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 має вищу продуктивність праці, ОСОБА_5 при нижчій, ніж у позивача, кваліфікації, має вищу продуктивність праці, ОСОБА_4 в порівняні з ОСОБА_1 має вищу кваліфікацію та продуктивність праці.

Отже, твердження позивача про наявність у неї переважного права на залишення на роботі в порівнянні із зазначеними працівниками в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Разом з цим, відповідач запропоновував позивачу посади в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в тому числі головного спеціаліста, від яких позивач відмовилася.

Враховуючи встановлені у справі обставини та дискреційне право відповідної посадової особи відповідача на призначення працівника на певну посаду, суд приходить до висновку, що Головним управління Пенсійного фонду України доведено правомірність оскаржуваного наказу, оскільки відповідачем при звільнені позивача дотримані норми Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України, а відтак, в задоволені позову слід відмовити.

З огляду на відмову в задоволені позову, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.

Рішення складене в повному обсязі 09.07.2021.