Справа № 640/11214/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 липня 2021 року м. Київ № 640/11214/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченко І.М. розглянувши заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 23.10.2019 року в адміністративній справі № 640/11214/19

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у м. Києві
про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

21.06.2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - ГУ ПФУ у м. Києві, відповідач), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, оформлене листом № 103498/03 від 16.05.2019;

зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві прийняти нове рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за його заявою від 04.03.2019, врахувавши, що на дату звільнення 27.07.2015 ОСОБА_1 має вислугу років у пільговому обчисленні 23 роки та 21 день.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2019 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2019 року залишено без змін.

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2019 року, в якій просив:

скасувати за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2019 по справі №640/11214/19;

ухвалити нове рішення про визнання протиправною та скасування відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, оформлену листом № 103498/03 від 16.05.2019, та зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за його заявою від 04.03.2019.

Дана заява обґрунтована тим, що рішення від 23.10.2019 року, яким позивачу було відмовлено у задоволенні його позовних вимог було засновано на правових висновках Касаційного адміністративного суду щодо застосування положень ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІ1 (далі Закон № 2262), викладених в постановах по справах № 295/6301/17 та № 725/1959/17 (також застосованих в подібних справах №761/14626/17, №1840/3347/18).

Постановою від 29.01.2020 Шостого апеляційного адміністративного суду його апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції була відхилена і воно набрало законної сили. Суд апеляційної інстанції також застосував правові висновки касаційного суду, викладені в постановах по справах № 295/6301/17 та № 725/1959/17.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 05.03.2020 у відкритті касаційного провадження було відмовлено (оскільки справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження і є справою незначної складності).

При цьому, позивач зазначає, що 03.03.2021 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду прийняв постанову по іншій справі - № 805/3923/18-а, в якій відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року в справі № 295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року в справі №725/1959/17.

Верховний Суд в цій постанові від 03.03.2021 по справі № 805/3923/1 8-а зазначив про неправильність попереднього висновку, що для набуття права на призначення пенсії за вислугу років визначальною є саме календарна вислуга років. Цей висновок грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

А тому, як зазначає позивач, нововиявленою обставиною, на його думку, якою обґрунтовується вимога про перегляд рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2019 по справі № 640/11214/19, є ухвалення 03.03.2021 Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду постанови по справі № 805/3923/18-а, якою цей суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року в справі № 725/1959/17.

Ухвалою суду від 26.04.2021 відкрито провадження за виключними обставинами у справі № 640/11214/19, призначено заяву до розгляду у судове засідання на 13.05.2021 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Згідно із частиною 2 ст. 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

У зв`язку із неявкою 13.05.2021 року у судове засідання всіх учасників справи, на підставі приписів частини четвертої ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

07.06.2021 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві подано до суду письмові пояснення на заяву позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 23.10.2019 року в адміністративній справі № 640/11214/19, згідно яких просив відмовити у задоволені заяви у повному обсязі.

Зокрема, у поданих поясненнях представник відповідача звертав увагу, що висновки, підтверджуючі позицію позивача, не були ним надані в порядку адміністративного судочинства до винесення рішення по справі. Рішення, на яке посилається позивач, ухвалене після набрання законної сили рішенням у даній справі. Це, на думку відповідача, дає підстави вважати про наявність об`єктивних причин не можливості урахування судом першої інстанції рішення Верховного суду у складі касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а.

Також відповідач звертав увагу, що вищезазначене рішення Верховного суду не являються безпосередньо підставою відмови позивачу у праві, а є лише врахуванням висновків Верховного суду у спорах цієї категорії. Ці рішення жодним чином не встановлювали права позивача на призначення пенсії.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1,2 частини п`ятої ст.361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень суддів апеляційної і касаційної інстанції з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або ухвалено нове судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

За положеннями ч.ч. 3-5 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.

Отже, відповідно до частини першої статті 361 КАС України за нововиявленими обставинами може бути переглянуто судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили. Такий перегляд є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.

Виходячи зі змісту закону, необхідно враховувати, що частина 3 статті 361 КАС України сама по собі не є підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, оскільки перелік підстав чітко визначений частиною 2 цієї же статті.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Істотність обставини означає те, що в разі, коли б суд мав можливість урахувати цю обставину при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат її вирішення.

Отже істотні для справи обставини - це ті, що становлять сутність справи та мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, могли вплинути на рішення суду, що набрало законної сили, існували під час розгляду адміністративної справи, але не були і не могли бути відомі ні особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, ні адміністративному суду.

Також суд зазначає, що згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст.6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.

Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі "Правєдная проти Росії", №. 69529/01; у справі "Рябих проти Росії", № 52854/99, п.52; у справі "Брумареску проти Румунії", № 28342/95, п. 61).

Верховний Суд в своїй постанові від 20 липня 2019 року у справі №855/268/19 зазначив, що не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Так, в якості нововиявленої обставини, яка на думку заявника, є підставою для скасування рішення суду від 23.10.2019 року є ухвалення 03.03.2021 року Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду постанови по справі № 805/3923/18-а, якою суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року в справі № 725/1959/17.

Тобто, позивач нововиявленою обставиною вважає постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 року по справі № 805/3923/18-а, прийняту у правовідносинах, що є подібними до його позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що не є нововиявленою обставина, яка виявлена після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок у тлумаченні правових норм, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, яка існувала на час вирішення справи, але про існування якої заявнику стало відомо після ухвалення судового рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач у своїй заяві про перегляд рішення суду від 23.10.2019 року, не можуть бути нововиявленими.

Інших, за виключенням постанови Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 року по справі № 805/3923/18-а, обставин, які могли б бути підставою для скасування рішення суду від 23.10.2019 року позивачем надано не було та його заява не містить.

А тому дослідивши матеріали адміністративної справи та заяви, суд приходить до переконання про те, що оскільки наведені заявником обставини не є нововиявленими обставинами, заявлені вимоги в заяві є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Положеннями частини першої, другої статті 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

З огляду на викладене, на підставі аналізу доводів заяви в сукупності з обставинами справи, відображеними у судовому рішенні, щодо якого ставиться питання про перегляд за нововиявленими обставинами, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, не є нововиявленими у розумінні чинного адміністративного законодавства, а тому у даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Керуючись статтями 14, 77, 248, 256, 361, 368, 369 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2019 року в адміністративній справі № 640/11214/19.

2. Залишити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року у адміністративній справі № 640/11214/19 в силі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5. Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко