Справа № 540/825/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/825/21

Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В. Дата і місце ухвалення: 07.04.2021р., м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Херсонської обласної прокуратури на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення невиплаченого заробітку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури про стягнення невиплаченого заробітку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в якому просив суд:

- стягнути з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплачений заробіток при звільненні, а саме компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки у сумі 464759 грн.

- зобов`язати Херсонську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року (з дня, наступного після звільнення позивача) по дату постановлення рішення у справі.

Позов обґрунтовано тим, що наказом Генерального прокурора №231-к від 02.09.2020 року позивача звільнено з посади заступника прокурора Херсонської області та органів прокуратури з 02.09.2020 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі п.7 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». При звільненні відповідачем частково проведено розрахунок компенсації за 264 календарних дні невикористаної щорічної відпустки в розмірі 72908,88 грн., з розрахунку 276,17 грн. за день. Позивач не може погодитись з такою позицією відповідача, оскільки при розрахунку компенсації невикористаної щорічної відпустки відповідачем залишено поза увагою приписи ст.82 Закону України «Про прокуратуру», п.5 та п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. З наведеного позивач робить висновок про наявність правових підстав для ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплачений заробіток при звільненні, а саме компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки у сумі 281 683 грн. (двісті вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят три гривні) 24 коп.

Стягнуто з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по 07.04.2021 року (включно) у сумі 501 315 грн. (п`ятсот одну тисячу триста п`ятнадцять гривень) 03 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Херсонська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано вимоги абз.1 п.2 розд. ІІ та абз.1 п.4 розд. ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 та безпідставно застосовано абз.3 п.2 розд. ІІ вказаного Порядку№100.

Апелянт вказує, що застосовуючи розмір середньоденного заробітку позивача, встановленого рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року у справі 821/4571/14, суд першої інстанції не врахував, що на час звільнення позивача 02.09.2020 року рішення у справі ще не було прийнято, та відповідно не могло бути враховано при проведенні розрахунку з позивачем.

Щодо розрахунку середнього заробітку з час затримки розрахунку при звільнені, апелянт зазначає, про безпідставність застосування судом середньоденного заробітку позивача з 16.01.2020 року у розмірі 2908,13 грн. (з урахуванням коефіцієнту 4,23) виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155, оскільки, з 16.01.2020 року підвищення розміру посадових окладів не відбувалося, а заробітна плата працівникам прокуратури нараховувалась та виплачувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 та відповідно займаній посаді позивача становила 8170,00 грн.

Крім іншого, відповідач в своїй апеляційній скарзі, звертає увагу, що обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку з час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують звільненню. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число "робочих днів", які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Верховного Суду від 04.06.2020 року в справі №821/4571/14 визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України №1479к від 23 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Херсонської області та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Херсонської області з 24.10.2014 року.

Наказом Генерального прокурора №230-к від 02.09.2020 року позивача поновлено на посаді заступника прокурора Херсонської області з 24.10.2014 року.

Наказом Генерального прокурора №231-к від 02.09.2020 року позивача звільнено з посади заступника прокурора Херсонської області та органів прокуратури з 02.09.2020 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (п.7 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»).

За період з 24.10.2014 року по 02.09.2020 року позивач набув право на компенсацію 264 днів невикористаної щорічної відпустки, що підтверджується довідкою Херсонської обласної прокуратури №21-503вих-20 від 30.12.2020 року (а.с.16).

При розрахунку компенсації за невикористану щорічну відпустку відповідач застосував середньоденний заробіток позивача в розмірі 276,17 грн., тобто без врахування коефіцієнту підвищення посадових окладів за період з 24.10.2014 року по 02.09.2020 року в розмірі 687,50 грн., 859,38 грн. та 2014,38 грн.

Всього компенсація за 264 дні невикористаної щорічної відпустки становить 538744,03 грн., але з урахування часткової сплати відповідачем в розмірі 73984,94 грн. сума до стягнення становить 464759 грн.

Окремо позивач просив стягнути на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по дату постановлення судового рішення в справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого заробітку при звільненні, а саме компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки у сумі 281 683,24 грн., а також, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по 07.04.2021 року (включно) у сумі 501 315,03 грн.

Колегія суддів частково не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, а саме, в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 03.09.2020 по 07.04.2021 року, з огляду на наступне.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 цього Кодексу передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються : основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт; високі досягнення в праці; умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років, тощо.

Згідно абз.3 п.2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 даного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не виконано у встановлені законом строки обов`язку щодо проведення повного розрахунку з особою, що звільняється з роботи, до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.117 КЗпП України.

Такий висновок суду відповідає також змісту постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема п.20 цієї постанови визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції, що позовні вимоги в частині зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач виплатив позивачу компенсацію за невикористану відпустку за 264 календарних дні в розмірі 72908,88 грн., з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 276,17 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року в справі №821/4571/14, яке набрало законної сили 01.02.2021 року, після залишення без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду, встановлено розмір середньоденного заробітку позивача, з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів.

Відповідно до приписів ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, розмір середньоденного заробітку позивача не підлягає доказуванню, оскільки є встановленим рішенням суду у справі №821/4571/14.

Так, розмір середньоденного заробітку позивача за період з 24.10.2015 року (наступний день за датою звільнення позивача) по 30.11.2015 року (останній день в цьому періоді, що передував наступному підвищенню посадових окладів) становить 687,50 грн.

За період з 01.12.2015 року по 05.09.2017 року (останній день в цьому періоді, що передував наступному підвищенню посадових окладів) середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу розраховувався наступним чином 687,50 грн. х 1.25 859,38 грн.

За період з 06.09.2017 року по 15.01.2020 року (останній день в цьому періоді, що передував наступному підвищенню посадових окладів) середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу розраховувався наступним чином 687,50 грн. х 2.34 1608,75 грн.

За період з 16.01.2020 року по 01.09.2020 року (останній день перед поновленням на посаді) середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу розраховувався наступним чином 687,50 грн. х 4.23 2908,13 грн.

Відповідно до довідки Херсонської обласної прокуратури №21-503вих21 від 30.12.2020 року на день звільнення 02.09.2020 року позивачем не було використано 264 календарних дні відпустки із зазначенням періодів роботи та календарних дні відпустки.

Обрахунок грошової компенсації за невикористані 264 дні щорічної основної та додаткової відпусток з урахуванням розмірів середньоденного заробітку встановленого судовими рішеннями в справі №821/4571/14 судом першої інстанції здійснено наступним чином.

Щорічна основна відпустка за період роботи з 24.10.2014 по 23.10.2015 - 30 календарних днів, розмір компенсації 20625 грн. (687,50 * 30).

Додаткова оплачувана відпустка за період роботи з 24.10.2014 по 23.10.2015 -15 календарних днів, розмір компенсації 10312,50 грн. (687,50 * 15).

Щорічна основна відпустка за період роботи з 24.10.2015 по 23.10.2016 - 30 календарних днів, розмір компенсації 25 245,90 грн. (розмір середньоденного заробітку визначається наступним чином: (з 24.10.2015 року по 30.11.2015 року (38 днів) розмір 687,50*38=26125 грн.) + (з 01.12.2015 по 23.10.2015 року (328 днів) розмір 859,68*328=281876,64 грн.)/366= 841,53 грн. 841,53 * 30).;

Додаткова оплачувана відпустка за період роботи з 24.10.2015 по 23.10.2016 - 15 календарних днів, розмір компенсації 12 622,95 грн. (841,53 грн. *15).

Щорічна основна відпустка за період роботи з 24.10.2016 по 23.10.2017 - 30 календарних днів, розмір компенсації 28 729,80 грн. (розмір середньоденного заробітку визначається наступним чином: (з 24.10.2016 року по 05.09.2017 року (318 днів) розмір 859,38*318=273282,84 грн.) + (з 06.09.2017 по 23.10.2017 року (48 днів) розмір 1608,75*48=77220 грн.)/366= 957,66 грн. 957,66 * 30).

Додаткова оплачувана відпустка за період роботи з 24.10.2016 по 23.10.2017 - 15 календарних днів, розмір компенсації 14 364,90 грн. (957,66 грн. *15).

Щорічна основна відпустка за період роботи з 24.10.2017 по 23.10.2018 - 30 календарних днів, розмір компенсації 48 262,50 грн. (1608,75*30).

Додаткова оплачувана відпустка за період роботи з 24.10.2017 по 23.10.2018 - 15 календарних днів, розмір компенсації 24131,25 грн. (1608,75*15).

Щорічна основна відпустка за період роботи з 24.10.2018 по 23.10.2019 - 30 календарних днів, розмір компенсації 48 262,50 грн. (1608,75*30).

Додаткова оплачувана відпустка за період роботи з 24.10.2018 по 23.10.2019 - 15 календарних днів, розмір компенсації 24131,25 грн. (1608,75*15).

Частина щорічної основної відпустки за період роботи з 24.10.2019 по 02.09.2020 - 26 календарних днів, розмір компенсації 66 602,38 грн. (розмір середньоденного заробітку визначається наступним чином: (з 24.10.2019 року по 15.01.2020 року (84 днів) розмір 1608,75*84=135135 грн.) + (з 16.01.2020 по 02.09.2020 року (231 днів) розмір 2908,13*231=671778,03 грн.)/315 днів у загальному періоді = 2561,63 грн. 2561,63 * 26).

Частина додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 24.10.2019 по 02.09.2020 - 13 календарних днів, розмір компенсації 33 301,19 грн. (2561,63 * 13).

Підсумовуючи вищезазначене, враховуючи, що позивач при звільненні повинен був отримати компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 354592,12 грн., проте частину компенсації відповідачем було виплачено у сумі 72908,88 грн., суд першої інстанції прийшов до висновку, що до стягнення підлягає сума в розмірі 281 683,24 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплаченого заробітку при звільненні, а саме компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки у сумі 281 683,24 грн.

Разом з тим, щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по 07.04.2021 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 27 ЗУ Про оплату праці за правилами, передбаченими розд.2 абз.3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р. - Обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Абзацом першим п.8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, з огляду на положення п.8 Порядку №100, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен проводитися шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 03.09.2020 року (перший день після звільнення) по 07.04.2021 року (день ухвалення судового рішення в справі №540/825/21) пройшло 217 календарних днів, таким чином розмір середнього заробітку становить 2908,13*217=631061,21 грн. та з урахуванням істотної частки несплаченої компенсації в розмірі 79,44 % сума середнього заробітку, яка належить до стягнення становить 501 315,03 грн. (631061,21 * 79,44 / 100).

При цьому, судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано необхідність застосування підчас наведеного розрахунку саме кількості календарних днів.

За таких обставин, враховуючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково розраховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням кількості календарних днів за період з 03.09.2020 року по 07.04.2021 року, оскільки, таких розрахунок не відповідає положенням п.8 Порядку №100.

Так, відповідно до зазначених положень п.8 Порядку №100, розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по 07.04.2021 року необхідно проводити шляхом множення середньоденного заробітку (2908,13 грн.) на число робочих днів (150), що становить 2908,13*150 = 436 219,50 грн.

Поряд з цим, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду України, висловлені у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16) відповідно до яких, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат у вигляді компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки складав 354 592,12 грн. (100%), з яких частину відповідачем було виплачено позивачеві у сумі 72 908,88 грн. (20,5%), а сума у 281 683,24 грн. (79,5%) лишається невиплаченою.

Так, враховуючи принцип пропорційності, співмірною невиплаченій сумі заборгованості по грошовій компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки у сумі 281 683,24 грн., що складає (79,5%) від загальної суми належних позивачеві при звільненні виплат (436 219,50 грн.) є сума у 346 794,50 грн.

За таких обставин, колегія суддів, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 346 794,50 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити абзац 3 резолютивної частини рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року, виклавши його в наступній редакції:

«Стягнути з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по 07.04.2021 року (включно) у сумі 346 794 грн. (триста сорок шість тисяч сімсот дев`яносто чотири гривні) 50 коп.».

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.6 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії незначної складності та розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року змінити, виклавши абзац 3 його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.09.2020 року по 07.04.2021 року (включно) у сумі 346 794 грн. (триста сорок шість тисяч сімсот дев`яносто чотири гривні) 50 коп.».

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 липня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук