Справа № 420/3197/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3197/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання за період з 10 вересня 2020 року по теперішній час та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 03 березня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання, за період з 10 вересня 2020 року по теперішній час, та зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну допомогу у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання на картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005) ІПН отримувача НОМЕР_2 за період з 10 вересня 2020 року по теперішній час;

- визнати протиправною бездіяльність Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не видання ОСОБА_1 посвідчення ветерана військової служби та зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати ОСОБА_1 посвідчення ветерана військової служби;

- стягнути з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1816 гривень.

Позиція позивача обґрунтовується наступним
Позивач зазначає, що з метою одержання гарантованої державою матеріальної допомоги, а також статусу ветерана військової служби, на адресу Одеського ОТЦК та СП ним подано два звернення від 28.09.2020 року та від 05.11.2020 року. У зверненнях позивач обґрунтував необхідність їх вирішення відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян», тобто невідкладно, однак не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Також, позивач зазначає, що 19.10.2020 року ОСОБА_1 надіслав звернення до керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій сфері Південного регіону, в якому просив надіслати до Одеського ОТЦК та СП інформацію (роз`яснення) з приводу зазначених соціальних гарантій, а також довідку про розмір посадового окладу «начальника відділу організаційного та правого забезпечення військової прокуратури Південного регіону України» та окладу за військовим званням «полковник юстиції» на день звільнення з військової служби для здійснення розрахунку допомоги.

Як вказує позивач, 05.11.2020 року Спеціалізованою прокуратурою у військовій сфері Південного регіону повідомлено про те, що на адресу Одеського ОТЦК та СП спрямовано лист, в якому зазначено, що на позивача поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей». До листа долучено довідку про розмір посадового окладу «начальника відділу організаційного та правого забезпечення військової прокуратури Південного регіону України» та окладу за військовим званням «полковник юстиції» на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби для здійснення розрахунку допомоги.

Однак, 17.11.2020 року Одеський ОТЦК та СП поінформував позивача, що питання виплати матеріальної допомоги узгоджується з вищестоящим командуванням.

Позивач звертає увагу, що станом на 03.03.2021 року Одеський ОТЦК та СП матеріальну допомогу не виплатив, статус ветерана військової служби не надав, про прийняте рішення за зверненнями від 28.09.2020 року та 05.11.2020 року не повідомив.

Відзив на позовну заяву обґрунтовано наступним
Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що згідно наказу військового прокурора Південного регіону України від 10.09.2020 року №883к, виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 було здійснено на підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ.

Виходячи з наведеного, відповідач вважає, що позивача не можливо вважати таким, що був звільнений з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, оскільки він не займав посаду у складі Збройних Сил України, на день свого звільнення.

Також, відповідач зазначає, що військова прокуратура Південного регіону України не входить до структури Збройних Сил України, отже реформування військових прокуратур не можливо прирівняти до реформування Збройних Сил України, відтак, не є можливим поширення на позивача умов визначених у п.5 ст.5 Закону №203/98-ВР. Таким чином, на думку відповідача, вбачається, що позивач не має права на видачу йому посвідчення і нагрудного знака «Ветеран військової служби» на підставі п.5 ст.5 Закону №203/98-ВР.

Також, відповідач звертає увагу, що є безпідставним застосовувати у даному випадку наказ Міністра оборони України від 10.07.2021 року №522, на який посилається позивач, оскільки за станом на дату видання даного наказу, вислуга років у позивача складала 16 років, в той же час, обов`язковою умовою для видачі посвідчення «Ветеран військової служби» є наявність 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні.

Щодо вимоги про виплату позивачу щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання, за період з 10.09.2020 року по теперішній час відповідач зазначає, що згідно п.3 ст.1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року №1763-ІV, особам, звільненим з військової служби, які не мають права на пенсію, на період працевлаштування, але не більше одного року, виплачується щомісячна допомога у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання.

Однак, як вказує відповідач, виходячи з назви та преамбули вищезазначеного закону, цей Закон встановлює правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

На переконання відповідача, позивач не був звільнений з військової служби у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, звільнення позивача було обумовлено реформуванням військових прокуратур, які, як було зазначено вище, не входять до структури Збройних Сил України.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на отримання вищезазначеної щомісячної допомоги.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

08 квітня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №17819/21).

12 квітня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. №18383/21).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 11 травня 2021 року.

Вищевказаною ухвалою також витребувано з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Канатна, 35, м. Одеса, 65014, ) належним чином засвідчені копії:

- матеріалів особової справи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 );

- усі матеріали листування зі Спеціалізованою прокуратурою у військовій сфері Південного регіону та військовою частиною НОМЕР_3 з приводу надання роз`яснення щодо соціальних гарантій військових прокурорів, звільнених з військової служби на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ, що передбачені Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».

12 травня 2021 року від відповідача на виконання ухвали суду від 13 квітня 2021 року надійшли матеріали листування зі Спеціалізованою прокуратурою у військовій сфері Південного регіону та військовою частиною НОМЕР_3 з приводу надання роз`яснення щодо соціальних гарантій військових прокурорів, звільнених з військової служби (вхід. №23729/21), а також копії документів з особової справи полковника запасу ОСОБА_1 на 19 арк. (вхід. №26840/21).

31 травня 2021 року від Малиновського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на виконання ухвали суду від 13 квітня 2021 року, надійшли копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 на 113 арк. (вхід. №27794/21).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання за період з 10 вересня 2020 року по теперішній час та зобов`язання вчинити певні дії та призначено справу до судового розгляду по суті 17 червня 2021 року.

17 червня 2021 року від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (вхід. №31746/21, вхід. №ЕП/16606/21).

В судовому засіданні 17 червня 2021 року, враховуючи неявку сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, а також наявність заяв про розгляд справи без їх участі, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, вислухавши пояснення сторін та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом
З липня 2001 року по серпень 2012 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону.

Згідно витягу з наказу Міністра оборони України від 10.07.2012 року №552 (по особовому складу), відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підполковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) (т.1 а.с.10).

Наказом прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 14.08.2012 року №23к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави військової прокуратури та призначено на аналогічну посаду у новостворену спеціалізовану прокуратуру (т.1 а.с.11).

30.06.2016 року Міністром оборони України укладено контракт з ОСОБА_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (т.1 а.с.12-15).

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 04.07.2016 року №354к, звільнено радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Південного регіону України з 04 липня 2016 року у зв`язку зі вступом на військову службу (п.3 ст.36 КЗпП України) та призначено підполковника юстиції ОСОБА_1 начальником відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Південного регіону України, та зараховано до списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України (т.1 а.с.16).

Наказом Міністра оборони України від 10.09.2020 року №449 (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» за підпунктом «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (т.1 а.с.17-25).

Наказом військової прокуратури Південного регіону України від 10.09.2020 року №883к, полковника юстиції ОСОБА_1 , з 10 вересня 2020 року звільнено з посади начальника відділу організаційного та правового забезпечення військової прокуратури Південного регіону України (т.1 а.с.26).

28.09.2020 року, позивач звернувся до Малиновського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси зі зверненням в якому просив на період працевлаштування виплачувати ОСОБА_1 щомісячну допомогу у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання, а також надати статус ветерана військової служби (т.1 а.с.29-32).

19.10.2020 року позивач звернувся до керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону зі зверненням в якому, зокрема, просив:

- надати до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також Малиновського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси необхідну для прийняття правового рішення службову інформацію, а саме про те, що: « ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України - Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який передбачає ліквідацію військових прокуратур, як цілого військового організму, і на нього поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей»;

- надіслати до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також Малиновського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси довідку про розмір мого посадового окладу та окладу за військове звання за посадою начальника відділу організаційного та правого забезпечення військової прокуратури Південного регіону України для нарахування та виплати щомісячної допомоги на період працевлаштування;

- видати позивачу аналогічну довідку про розмір посадового окладу та окладу за військове звання в трьох екземплярах (т.1 а.с.40-42).

Листом від 05.11.2020 року за №07-3799вих-20 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону роз`яснила позивачу, що у відповідності до наказу Міністра оборони України від 10.09.2020 року №449 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за п.п.«г» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). При цьому, за змістом зазначеного наказу Міністра оборони України на позивача повинні поширюватися гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», про що підготовлено відповідного листа до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Малиновського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси (т.1 а.с.43).

05.11.2020 року, позивач звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зі зверненням в якому просив здійснити нарахування та виплату (з 10.09.2020 року до працевлаштування), ОСОБА_1 щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання, а також видати посвідчення ветерана військової служби (т.1 а.с.33-36).

Листом від 17.11.2020 року за №12498, відповідачем повідомлено позивача, що Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за вих. №12424 від 16.11.2020 року зроблено запит до командування військової частини НОМЕР_3 щодо надання роз`яснення та доведення алгоритму дій в обласному військовому комісаріаті у разі звернення за виплатою зазначеної допомоги. Після надходження відповідних роз`яснень позивача буде повідомлено додатково (т.1 а.с.38).

Позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання, а також не видачі посвідчення ветерана військової служби, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду
Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 1, 3, 8 Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення від 06.07.1999 року №8рп та від 20.03.2002 року №5рп).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційноправових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.5 Закону України №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;

2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;

4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю «Ветеран Збройних Сил СРСР» за законодавством колишнього Союзу РСР;

5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Стаття 10 вищезгаданого Закону №203/98-ВР передбачає, що ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону №203/98-ВР зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1601 від 30.08.1999 року затверджено Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку «Ветеран військової служби».

Згідно п.1 Порядку №1601 Посвідчення та нагрудні знаки «Ветеран військової служби» видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Пунктом 2 Порядку №1601 передбачено, що посвідчення «Ветеран військової служби» є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», іншими актами законодавства.

Згідно п.п.5 п.3 Порядку №1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку для осіб, зазначених у пункті 5 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Законом України №113-ІХ від 19.09.2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури» передбачено припинення діяльності військових прокуратур.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з липня 2001 року по серпень 2012 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону.

З метою безперешкодної реалізації прав, передбачених Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» у наказі Міністра оборони України від 10.07.2012 року №552 додатково вказано, що ОСОБА_1 звільняється у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, оскільки на той час в жодному іншому нормативно-правовому акті, не було зазначено, що військові прокуратури ліквідуються у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Для виконання прокурорсько-слідчих функцій, у тому числі в районі проведення бойових дій, що супроводжувалось з ризиком для життя, законодавець встановив, що на військовослужбовців військових прокуратур поширюються всі правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України (ст.46-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5.11.1991 року №1789-ХІІ).

01.09.2014 року прокуратуру Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері перейменовано у військову прокуратуру Південного регіону України.

Усіх прокурорів прокуратури Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері перепризначено на аналогічні штатні військові посади військової прокуратури Південного регіону України на умовах строкового трудового договору до заміщення військовослужбовцем.

Після цього, військовою прокуратурою Південного регіону України було розпочато процес призову прокурорів на військову службу через Міністерство оборони України.

Судом встановлено, що 30.06.2016 року Міністром оборони України укладено контракт з ОСОБА_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (т.1 а.с.12-15).

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 04.07.2016 року №354к, звільнено радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Південного регіону України з 04 липня 2016 року у зв`язку зі вступом на військову службу (п.3 ст.36 КЗпП України) та призначено підполковника юстиції ОСОБА_1 начальником відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Південного регіону України, та зараховано до списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України (т.1 а.с.16).

Наказом Міністра оборони України від 10.09.2020 року №449 (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» за підпунктом «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (т.1 а.с.17-25).

Під час розгляду справи судом встановлено, що у 2015-2016 роках прокурорів Військової прокуратури Південного регіону України прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та на підставі ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.153 Положення про проходження військової служби відряджено до Генеральної прокуратури України для призначення на відповідні військові посади, передбачені Указом Президента України від 22.09.2014 року №737/2014 «Про Перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами».

Згідно ч.4 ст.83, ст.27 Розділу V Закону України «Про прокуратуру» (яка діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ), військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

На військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ (далі - Закон) запроваджено реформування органів військової прокуратури України.

Відповідно до п.21 Закону №113-ІХ стаття 7 Закону України «Про прокуратуру» викладена в іншій редакції, згідно з якою після реформування органів прокуратури існування, зокрема військових прокуратур не передбачено.

Як убачається з п.3 Пояснювальної записки до проекту Закону №113-ІХ основними положеннями законопроекту є, зокрема ліквідація військових прокуратур, з правом Генерального прокурора у разі потреби утворювати спеціалізовані прокуратури на правах структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур.

Через це згідно з п.6 розділу II Прикінцеві і перехідні положення з дня набрання чинності цим Законом №113-ІХ усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Пунктом 21 розділу II Прикінцеві і перехідні положення установлено, що з дня набрання чинності цим Законом №113-ІХ військові прокуратури, прокурори та слідчі військових прокуратур припиняють виконувати свої повноваження у порядку та строки, визначені Генеральним прокурором.

Так, на виконання вказаних вимог Закону №113-ІХ Генеральним прокурором видано Наказ від 05.02.2020 року №66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)» відповідно до якого військових прокурорів Центрального, Південного, Західного регіонів та об`єднаних сил зобов`язано розпочати роботу з підготовки до звільнення військовослужбовців військових прокуратур з військової служби з додержанням вимог законодавства у сфері проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Отже з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ щодо реформування (фактичної ліквідації) військових прокуратур, наказу Генерального прокурора від 05.02.2020 року №66 щодо скорочення усіх штатних посад виникли підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених з Міністерства оборони України для проходження військової служби до військової прокуратури Південного регіону України.

Згідно з п.226 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів при скороченні посади, яку військовослужбовець займає, у тому числі при ліквідації (розформовуванні), реорганізації військових частин або державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, у разі неможливості використання цього військовослужбовця на військовій службі.

Звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, здійснюється посадовими особами, зазначеними в п.153 Положення (у даному випадку Міністром оборони України), за поданням керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України.

У подальшому, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Міністром оборони України у вересні-жовтні поточного року видано низку наказів, якими офіцерів Військової прокуратури Південного регіону України було звільнено з військової служби у Збройних Силах України, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку із скороченням штатів та проведенням організаційних заходів.

Суд наголошує, що стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містить окремих положень для звільнення офіцерів внаслідок реформування та скорочення чисельності Збройних Сил України. При цьому, порядок видання Міністром оборони України наказів щодо звільнення офіцерів внаслідок реформування діючим законодавством не визначений.

Таким чином, ураховуючи, що Міністр оборони України у наказах від 10.09.2020 року №№447, 449 та інших посилається на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», внаслідок повної ліквідації органів Військової прокуратури, а також звільнення через неможливість використання на військовій службі офіцерів органів Військової прокуратури, які проходили військову службу у складі Збройних Сил України, фактично відбулося реформування та скорочення чисельності Збройних Сил України.

Закон України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» встановлює правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Відповідно до п.3 ч.1 вказаного Закону особам, звільненим з військової служби, які не мають права на пенсію, на період працевлаштування, але не більше одного року, виплачується щомісячна допомога у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання.

Аналогічна інформація також була викладена у листі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 04.11.2020 року №07-3773 вих-20, який було отримано відповідачем 05.11.2020 року, що підтверджується вхідним номером №11372, простановленому у правому нижньому куті зазначеного листа, проте протиправно не врахований Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки при зверненні позивача, в якому останній просив здійснити нарахування та виплату (з 10.09.2020 року до працевлаштування), ОСОБА_1 щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання, а також видати посвідчення ветерана військової служби.

Стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Так, у разі скорочення чисельності Збройних Сил України, в ході їх реформування, військовослужбовці звільняються з військової служби у разі неможливості їх використання за військово-обліковою спеціальністю у Збройних Силах України.

У такому випадку вони мають права соціального захисту, передбачені Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».

Аналогічно, що і офіцери Збройних Сил України, які звільнені з військової служби в ході реформування органів військової прокуратури та через неможливість їх використання на службі за військово-обліковою спеціальністю у Збройних Силах України, мають рівні права та державні гарантії соціального захисту.

Так, згідно із ч.4 ст.83, ст.27 Розділу V Закону України «Про прокуратуру», військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Зазначені норми Закону України «Про прокуратуру» втратили чинність у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ.

Водночас Законодавець передбачив, що за прокурорами та керівниками військових прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури (пункт 3 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ).

Таким чином, на військовослужбовців військової прокуратури Південного поширювалися усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.
Судом встановлено, що позивач з 10.09.2020 року по теперішній час не працевлаштований, у державній службі зайнятості незареєстрований, будь-яких доходів не одержує, що підтверджується відповідною довідкою з Одеського обласного центру зайнятості №493/03/42-21 від 26.01.2021 року (т.1 а.с.45).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року №1763-ІV, особам, звільненим з військової служби, які не мають права на пенсію, на період працевлаштування, але не більше одного року, виплачується щомісячна допомога у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання та надається статус ветерана військової служби у разі вислуги 20 років і більше у календарному обчисленні.

Відповідно до пункту 3 статті 1 Закону №1763-IV від 15.06.2004 року особам, звільненим з військової служби, які не мають права на пенсію, на період працевлаштування, але не більше одного року, виплачується щомісячна допомога у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання.

Відповідно до витягу з послужного списку, доданого до позовної заяви, позивач проходив військову службу з 24.07.1996 року по 14.08.2012 рік та з 04.07.2016 року по 10.09.2020 рік. Загальна вислуга років перебування на військовій службі в календарному обчисленні складає 20 років 2 місяці 26 днів (т.1 а.с.111-116).

Таким чином, позивач, полковник юстиції ОСОБА_1 , з вислугою понад 20 років в календарному обчисленні, звільнений з військової служби на підставі нормативно-правового акту, який визначив процес реформування органів військової прокуратури та скорочення чисельності Збройних Сил України, має право на одержання посвідчення «Ветеран військової служби», а також має право на щомісячну допомогу у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання на підставі ст.1 Закону №1763-ІV від 15.06.2004 року.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання за період з 10 вересня 2020 року по теперішній час та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 в загальній сумі 1 816 грн. 00 коп., що сплачені згідно квитанції про сплату №33473 від 03 березня 2021 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання за період з 10 вересня 2020 року по теперішній час та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання за період з 10 вересня 2020 року по 12 липня 2021 року.

Зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну допомогу у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання на картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005) ІПН отримувача НОМЕР_2 за період з 10 вересня 2020 року по 12 липня 2021 року.

Визнати протиправною бездіяльність Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не видання ОСОБА_1 посвідчення ветерана військової служби.

Зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати ОСОБА_1 посвідчення ветерана військової служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 816 грн. 00 коп. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ).

Відповідач: Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Канатна, 35, м. Одеса, 65014, ).

Суддя С.О. Cтефанов