Справа № 200/14656/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року справа № 200/14656/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в справі № 200/14656/19-а (головуючий І інстанції Буряк І.В. повне судове рішення складено 02 липня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління національної поліції в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якій з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку за період з 2015 року по 2019 рік за загальний обсяг додаткової відпустки 70 днів, виплати винагороди під час проведення АТО за безпосередню участь в АТО;

- зобов`язати ГУ НП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік за загальний обсяг додаткової відпустки 70 днів;

- стягнути з ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплатам винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 07.04.2014 до 06.11.2015 та з 07.11.2015 до 30.04.2018 у розмірі 39600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом ГУ НП в Донецькій області від 24.07.2019 № 293 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції через хворобу. Рішенням комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 13.10.2015 № 19/І/V/44 позивачу надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серія НОМЕР_1 від 17.01.2017.

Позивач стверджує, що відповідач не провів із ним остаточний розрахунок при звільненні, а саме не сплачено компенсацію за не використані дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Так, позивачем не використано додаткову відпустку у розмірі 14 днів за 5 років (з 2015 року по 2019 рік), всього 70 днів.

Також позивач вважає, що йому не сплачено винагороду під час проведення АТО у таких розмірах та за період:

з 07.11.2015 до 31.12.2015 - 6000,00 грн;

з 01.01.2016 по 30.04.2018 - 33600,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Справа розглянута у порядку письмовому провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

Рішенням комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ від 13.10.2015 за № 19/І/V/44 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій.

17 січня 2017 року позивачу видане посвідчення ветерана війни, учасника бойових дій (безстроково) серія НОМЕР_1 .

25 червня 2019 року ГУ НП в Донецькій області складено довідку № 2676/12/03-2019 про те, що майор поліції ОСОБА_1 дійсно у період з 07.04.2014 до 06.11.2015 та з 07.11.2015 до 30.04.2018 був зарахований до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення Антитерористичної операції на території Донецької області.

У матеріалах справи наявні накази ГУ МВС у Донецькій області стосовно позивача «Про виплату винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ ГУМВС в області за участь в антитерористичній операції» за таким переліком:

від 19.03.2015 № 589 за січень 2015 року кількість днів 31 у сумі 4 093,19 грн;

від 19.03.2015 № 590 за грудень 2014 року кількість днів 31 у сумі 4 935,64 грн;

від 02.04.2015 № 738 за лютий 2015 року кількість днів 11 у сумі 2 400,00 грн;

від 02.04.2015 № 739 за березень 2015 року кількість днів 13 у сумі 1 768,00 грн;

від 06.07.2015 № 1495 за квітень 2015 року кількість днів 18 у сумі 2 530,00 грн;

від 06.07.2015 № 1496 за травень 2015 року кількість днів 15 у сумі 3 165,00 грн;

від 18.08.2015 № 1786 за червень 2015 року кількість днів 15 у сумі 2 263,00 грн;

від 16.09.2015 № 2013 за липень 2015 року кількість днів 15 у сумі 2 263,00 грн;

від 16.09.2015 № 2014 за серпень 2015 року кількість днів 4 у сумі 549,00 грн;

від 06.11.2015 № 2456 за вересень 2015 кількість днів 15 у сумі 2 325,00 грн;

від 06.11.2015 № 2457 за жовтень 2015 кількість днів 19 у сумі 3793,00 грн;

від 06.11.2015 № 2434 ОСОБА_1 за період з 01.11.2015 по 06.11.2015 кількість днів 4 у сумі 612,00 грн.

Накази ГУ НП в Донецькій області стосовно ОСОБА_1 «Про виплату винагороди поліцейським апарату ГУ НП в Донецькій області та територіальних органів в особливий період та під час проведення антитерористичної операції»:

від 23.06.2016 № 957 за червень 2016 року у сумі 2 762,17 грн, у т. ч.:

за лютий 2016 року, кількість днів 10 сума 413,79 грн;

за березень 2016 року, кількість днів 20 сума 774,19 грн;

за квітень 2016 року, кількість днів 20 сума 800,00 грн;

за травень 2016 року, кількість днів 20 сума 774,19 грн;

від 26.07.2016 № 1155 за червень 2016, кількість днів 30 сума 1 200,00 грн;

від 26.07.2016 № 957 за травень 2016 за 11 діб сума 425,81 грн;

від 23.08.2016 № 1311 за липень 2016 за 31 добу сума 1 200,00 грн;

від 26.10.2016 № 1756 за вересень 2016 за 31 добу сума 1200,00 грн;

від 25.11.2016 № 1944 за жовтень 2016 за 31 добу сума 1 200,00 грн,

від 21.12.2016 № 2084 за листопад 2016 за 30 діб сума 1 200,00 грн;

від 25.01.2017 № 155 за грудень 2016 за 7 діб сума 270,97 грн;

від 23.02.2017 № 368 за січень 2017 за 24 доби сума 929,03 грн;

від 23.03.2017 № 558 за лютий 2017 за 28 діб сума 1200,00 грн;

від 23.04.2017 № 749 за березень 2017 за 31 добу сума 1200,00 грн;

від 25.05.2017 № 960 за квітень 2017 за 30 діб сума 1200,00 грн;

від 28.06.2017 № 1170 за травень 2017 за 31 добу сума 1200,00 грн;

від 24.07.2017 № 1353 за червень 2017 за 30 діб сума 1200,00 грн;

від 26.08.2017 № 1550 за липень 2017 за 31 добу сума 1200,00 грн;

від 25.09.2017 № 1732 за серпень 2017 за 31 добу сума 1200,00 грн;

від 24.10.2017 № 1944 за вересень 2017 за 30 діб сума 1200,00 грн;

від 24.11.2017 № 2218 за жовтень 2017 за 31 добу сума 1200,00 грн;

від 21.12.2017 № 2494 за листопад 2017 за 30 діб сума 1200,00 грн;

від 25.01.2018 № 749 за грудень 2018 за 18 діб сума 696,77 грн;

від 23.02.2018 № 490 за січень 2018 за 11 діб сума 425,81 грн;

від 23.03.2018 № 756 за лютий 2018 за 10 діб сума 428,57 грн;

від 24.04.2018 № 1077 за березень 2018 за 31 добу сума 1200,00 грн;

від 24.05.2018 № 1343 за квітень 2018 за 30 діб сума 1200,00 грн;

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 24 липня 2019 року № 293 о/с «По особовому складу» майора поліції ОСОБА_1 відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції: за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції), з 24 липня 2019 року.

Вислуга років на 24 липня 2019 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 18 років 11 місяців 10 днів, у пільговому обчисленні - 29 років 07 місяців 21 день.

Невикористана відпустка за 2019 рік у кількості 22 доби.

У матеріалах справи також наявні:

довідка про середньомісячний та середньоденний розміри грошового забезпечення (із розрахунку вересень-жовтень 2015 року) ОСОБА_1 , відповідно до якої розмір середньомісячного грошового забезпечення складає 5 418,75 грн; середньоденного - 177,66 грн;

довідка про середньомісячний та середньоденний розміри грошового забезпечення (із розрахунку травень-червень 2019 року) ОСОБА_1 , відповідно до якої розмір середньомісячного грошового забезпечення складає 13 173,25 грн; середньоденного - 431,91 грн;

довідка від 09.01.2020 № 9 про нарахування та виплату ОСОБА_1 винагороди за участь в АТО за період проходження служби в ГУ НП в Донецькій області за період з червня 2016 року по травень 2018 року із зазначенням сум та наказів ГУ НП в Донецькій області, на підставі яких така виплачувалася;

довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення із зазначенням додаткових видів виплат за період з листопада 2015 року по грудень 2016 року; з січня 2017 року по грудень 2017 року; з січня 2018 року по грудень 2018 року; з січня 2019 року по серпень 2019 року;

довідка ВПС УКЗ ГУ НП в Донецькій області від 10.01.2020 № 86/12/03-2020, про те, що згідно з обліками УКЗ ГУ НП в Донецькій області ОСОБА_1 протягом 2015-2019 років додаткові відпустки, як учасник бойових дій на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не використовував. Рапортів щодо надання додаткових відпусток, як учаснику бойових дій ОСОБА_1 залишених без розгляду немає. Звернення гр. ОСОБА_1 не надходило;

довідка ГУ МВС в Донецькій області від 11.03.2020 № 37, про те, що за період з квітня 2014 року по листопад 2014 року відсутні підтверджуючі документи щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, а тому винагорода за участь в АТО не нараховувалася та не виплачувалася;

довідка УКЗ ГУНП в Донецькій області про те, що згідно з наказом Національної поліції України від 08.11.2018 № 1027дск «Про внесення змін до Розрахунку кількості сил Національної поліції України, що можуть бути залучені до складу сил та засобів Об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях» затвердженого наказом Національної поліції України від 21.09.2018 № 893/ДСК Кальміуське відділення поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Донецькій області не входить до вищевказаного Розрахунку, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не було зараховано до складу сил і засобів Об`єднаних сил;

довідка від 10.01.2020 № 99/12/03-2020 про те, що майор поліції ОСОБА_1 дійсно у період з 07.04.2014 до 06.11.2015 та з 07.11.2015 до 30.04.2018 був зарахований до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь у антитерористичній операції. Підстава: наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ від 02.02.2015 № 33, від 13.12.2015 № 347, від 14.12.2015 № 348, 30.04.2018 № 120 дск.

Вважаючи, що при звільненні йому не сплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік та заборгованість по виплатам винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 07.04.2014 до 06.11.2015 та з 07.11.2015 до 30.04.2018, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до матеріалів справи 24 лютого 2020 року позивач надав до суду першої інстанції заяву про залишення без розгляду його вимог в частині стягнення з ГУ НП в Донецькій області на коштів за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 24.07.2019, виходячи з середньомісячного розміру грошового забезпечення 14417,17 грн та фактичного часу затримки станом на дату постановлення рішення по суті спору.

У рішенні суду першої інстанції від 02 липня 2020 року зазначено, що оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення основних позовних вимог, тобто не встановлено порушення заявлених прав позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду питання про застосування наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду відносно похідної позовної вимоги.

Колегія суддів вважає помилковим такий висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду.

За приписами ч. 2 заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 240 КАС України про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що заява про залишення частини позовних вимог без розгляду отримана судом першої інстанції до закінчення підготовчого провадження, тобто до початку розгляду справи по суті, але всупереч наведеним нормам процесуального законодавства відповідну ухвалу судом постановлено не було.

Таким чином, позов ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає залишенню без розгляду відповідно до вимог пункту п`ятого частини першої ст. 240 КАС України.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо безпідставної відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та винагороди за безпосередню участь в АТО, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно частини 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Отже, нормами вищевказаного Закону не визначено, за який конкретно вид відпустки виплачується грошова компенсація.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

За приписами абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, у випадку звільнення поліцейських учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 805/5111/15-а.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції зазначає, що при звільненні поліцейського учасника бойових дій позивача, він мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2019 роках додаткову відпустку.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги стосовно задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по виплатам винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 07.04.2014 до 06.11.2015 та з 07.11.2015 до 30.04.2018, з огляду на наступне.

Статтею 13 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (далі Закон № 638-IV, в редакції чинній у спірному періоді) визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

З 03.02.2015 набрала чинності Постанова № 24, пунктом 1 якої встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень (абзац 2 пункту 1 Постанови № 24).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови № 24 винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з пунктом 1 додатку № 1 до Постанови № 24 в період мобілізації (в тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, період проведення антитерористичної операції винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за безпосередню участь військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

У п. 4 розділу І Порядку № 49 визначено, що виплата винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) наказами вищих командирів (начальників, керівників).

За приписами п.3 розділу 2 Порядку № 49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

З 21.01.2016 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», п.1 якої встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах, які зазначені у п.1 додатку 1 Постанови № 24.

Відповідно до п.5 розділу ІІ Порядку №49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Аналогічний правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 79528117).

При цьому, безпосередня участь в АТО на території Донецької та Луганської областей має бути обов`язково підтверджена наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) та довідкою, виданою безпосередньо органом, в якому особа проходила службу.

Отже, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу сплачено винагороду за фактичну участь в АТО на підставі перелічених вище наказів ГУ МВС у Донецькій області та ГУ НП у Донецькій області за період з грудня 2014 року по квітень 2018 року.

При цьому за період з 07.04.2014 по жовтень 2014 року відсутні документи, які б підтверджували безпосередню участь позивача в АТО.

У спірні періоди ОСОБА_1 фактично перебував у підпорядкування ГУНП в Донецькій області, виконував функціональні обов`язки за займаною посадою та вказівки (завдання) керівництва ГУНП в Донецькій області, завдання керівництва штабу антитерористичної операції не виконував, у фактичному підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції не перебував (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції відсутні).

Отже позивач не відповідає другій умові, зазначеній у п. 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49, щодо необхідності виконання особою повинна завдань керівництва штабу антитерористичної операції, а не лише перебування у підпорядкуванні оперативного штабу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виконання позивачем службових обов`язків у містах, які належать до зони проведення АТО, не свідчить про виконання ним конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплатам винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 07.04.2014 до 06.11.2015 та з 07.11.2015 до 30.04.2018.

Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню в частині.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в справі № 200/14656/19-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в справі № 200/14656/19-а в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку за період з 2015 року по 2019 рік за загальний обсяг додаткової відпустки 70 днів та стягнення з ГУ НП в Донецькій області на коштів за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 24.07.2019, виходячи з середньомісячного розміру грошового забезпечення 14417,17 грн та фактичного часу затримки станом на дату постановлення рішення по суті спору скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ГУ НП в Донецькій області на коштів за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 24.07.2019, виходячи з середньомісячного розміру грошового забезпечення 14417,17 грн та фактичного часу затримки станом на дату постановлення рішення по суті спору залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Донецькій області () щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошової компенсації за додаткову відпустку за період з 2015 року по 2019 рік за загальний обсяг додаткової відпустки 70 днів.

Зобов`язати Головне управління національної поліції в Донецькій області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік за загальний обсяг додаткової відпустки 70 днів.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в справі № 200/14656/19-а залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 липня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів А. В. Гайдар

Е. Г. Казначеєв

І. Д. Компанієць