Справа № 420/9655/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9655/20

Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О.В. Дата і місце ухвалення: 02.04.2021р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство «Південьдортех», про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство «Південьдортех», в якому, з урахуванням ухвали від 23.09.2020р. про роз`єднання позовних вимог, в рамках даної справи просило суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23 грудня 2019 року №184029.

Позов обґрунтовувало тим, що оскаржуваною постановою відповідач неправомірно наклав на ТОВ «СПМК-17» адміністративно-господарський штраф за порушення, передбачене ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки на підставі вказаної норми штрафи застосовуються виключно до автомобільних перевізників, яким у даному випадку є приватне підприємство «Південьдортех». Перевіркою виявлено факт перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм транспортних засобів понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, однак відповідачем не надано жодного документа (чека або талона зважування, квитанції, тощо), на підставі якого було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі, довідку про здійснення габаритно-вагового контролю. Посилався позивач і на те, що ТОВ «СПМК-17» не повідомлялося у встановленому порядку про розгляд справи про накладення штрафу, що позбавило останнього права надати свої пояснення або заперечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «СПМК-17» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 02.04.2021р. з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано недотримання відповідачем положень пункту 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567, щодо належного повідомлення уповноваженої особи суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам позивача, що обов`язок здійснення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування покладається саме на перевізника, а не власника транспортних засобів за умови, що він не використовує транспортний засіб, а лише володіє майновими правами на нього. В підтвердження того, що транспортний засіб не використовувався ТОВ «СПМК-17» при проведенні співробітниками Управління Укртрансбезпеки документального габаритно-вагового контролю під час рейдової перевірки, до суду надано укладений 01.11.2019р. позивачем з ПП «Південьдотех» договір оренди транспортного засобу вантажного сідлового тягача, номерний знак НОМЕР_1 .

Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції не враховано, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу (щебеневої та асфальтної сумішей) унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. В даному випадку слід, також, враховувати, що автомобіль перевозив сипучий вантаж, який є подільним та може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху. А відтак, проведення зважування в русі без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що основним видом економічної діяльності ТОВ «СПМК-17» є: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний).

11 листопада 2019 року інспекторами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки здійснено перевірку вантажного транспортного засобу вантажний/сідловий тягач-Е Mercedes-Benz Actros, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

За результатами проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу складено акт №032845 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 11 листопада 2019 року, яким зафіксовано перевезення вантажу із перевищенням допустимих навантажень; загальна маса транспортного засобу фактично 42,5 т при нормативно допустимій нормі - 40 т. Також, в акті зазначено наступні результати габаритного контролю транспортного засобу, навантаження на осі, тон: 12,4 при нормативно допустимій 16,00; 30,1 при нормативно допустимій 16,00.

Того ж дня посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт №198070 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксовано, що під час перевірки виявлено порушення п.22.5 ПДР, а саме: навантаження на здвоєну вісь 30100 кг при допустимому 16000 кг; повна маса т/з 42500 кг при допустимій нормі 40000 кг, у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водночас, водієм не було надано інспекторам Укртрансбезпеки відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, як це передбачено ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

23 грудня 2019 року, на підставі акту перевірки №198070 від 11 листопада 2019 року, посадовою особою відповідача за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийнято постанову №184029 про застосування до ТОВ «СПМК-17» адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн.

При прийняті вказаної постанови відповідачем враховувались відомості з товарно-транспортної накладної на автомобіль від 11.11.2019р., згідно якої ТОВ «СПМК-17» є автомобільним перевізником, тобто відповідальною особою за приписами ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись з правомірністю постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23 грудня 2019 року №184029 ТОВ «СПМК-17» оскаржило її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог товариства, не прийняв до уваги доводи позивача, що спірну постанову прийнято відповідачем відносно неналежного суб`єкта господарювання, зазначивши, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази реальності виконання договору оренди транспортного засобу від 01 листопада 2019 року №11/19-О/24, укладеного між ТОВ «СПМК -17» та ПП «Південьдортех», в тому числі доказів сплати орендної плати. Крім того, судом враховано, що згідно з товарно-транспортною накладною, яку було надано при проведенні перевірки 11.11.2019р., автомобільним перевізником зазначено саме ТОВ «СПМК-17», тоді як водій транспортного засобу Mercedes-Benz Actros, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не повідомляв інспекторів Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в Одеській області про наявність вказаного договору оренди транспортних засобів та інформацію про перевізника вантажу.

Також, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «СПМК-17» повідомлялося про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Що ж до посилань позивача на особливості вантажу і на те, що існуюча методика зважування не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі, то суд першої інстанції зазначив, що відсутність такої методики не позбавляє спеціально уповноважені органи проводити габаритно-ваговий контроль.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «СПМК-17» та відмову в їх задоволенні виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року №2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III).

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону №2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до пункту 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі - Порядок №879), плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку №879.

Згідно з підпунктом 9 пункту 2 Порядку №879 пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Відповідно до пункту 11 Порядку №879 режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з відповідним підрозділом МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків.

Пунктом 12 Порядку № 879 передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За приписами пункту 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

У відповідності до пункту 18 Порядку №879 за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Відповідно до пункту 23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Відповідно до пункту 31.1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У відповідності з пунктом 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до п.28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктом 3 ч.1 Порядку №879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 3 ч.1 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль, це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Як вже зазначалося колегією суддів, перевіркою встановлено перевищення допустимих навантажень на одну з здвоєних осей вантажного транспортного засобу більше, аніж на 20%.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта стосовно того, що ТОВ «СПМК-17» не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», та доводи стосовно того, що результати зважування транспортного засобу хибні та не відповідають дійсності, з огляду на таке.

Так, приписами статті 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, законодавство зобов`язує автомобільного перевізника та водія під час здійснення своїх функцій мати при собі документи, на підставі яких здійснюється перевезення.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ передбачена відповідальність за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначеннями, наведеними у ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Апеляційний суд зазначає, що відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього, у відповідності до ст.1 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, вирішальним при розгляді даної справи є встановлення факту чи ТОВ «СПМК-17» є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до копії товарно-транспортної накладної від 11.11.2019р., яку було надано водієм під час перевірки, автомобільним перевізником є саме ТОВ «СПМК-17».

Відповідно до ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Крім того, ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в цій справі саме ТОВ «СПМК-17» виступало автомобільним перевізником при здійсненні перевезення вантажу транспортним засобом Mercedes-Benz Actros, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Більше того, під час проведення перевірки 11.11.2019р. водій транспортного засобу Mercedes-Benz Actros, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не повідомляв інспекторів Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в Одеській області про наявність договору оренди транспортних засобів від 01 листопада 2019 року №11/19-О/24 та інформацію про перевізника вантажу.

Варто зазначити, що враховуючи наявність заперечення відповідача щодо реальності цього договору, позивач, на підтвердження реальності його виконання, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надав будь-яких доказів, в тому числі доказів сплати орендної плати.

Позивачем не доведено, що станом на дату проведення перевірок посадовим особам відповідача були надані будь-які матеріали, які б свідчили, що перевезення здійснюються саме ПП «Південьдортех», як і не доведено, що такі матеріали взагалі існували.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на договір оренди транспортного засобу від 01 листопада 2019 року №11/19-О/24, укладений між позивачем, як орендодавцем, та ПП «Південьдортех», як орендарем.

Доводи апелянта стосовно того, що згідно акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу неможливо встановити на яких вагах проводилось зважування та чи були вони у робочому стані, спростовуються матеріалами справи, оскільки акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів містить місце проведення габаритно-вагового контролю.

Матеріали справи містять копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №908/М від 03.07.2019р., згідно якого засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ ЕN 45501:2007 та паспорту ваг.

Щодо посилання позивача на особливості вантажу та те, що існуюча методика зважування не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що перевозився сипучий вантаж, який є рухомим під час кожної зміни напрямків руху чи швидкості автомобіля, тому його маса не є сталою у різних точках під час руху, оскільки вказані доводи не виключають відповідальності за виявлені порушення за умови перевищення загальної маси транспортного засобу (42,5 т при допустимій нормі - 40 т).

Щодо доводів апелянта про те, що Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки належними доказами не доведено факт повідомлення ТОВ «СПМК-17» про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до п.26 Порядку №1567 про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Пунктом 27 Порядку №1567 визначено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав, керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Пунктом 31 Порядку №1567 визначено, що за результатами розгляду справи про порушення керівник органу державного контролю або його заступник за наявності підстав виносить припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2019 року за вих. №80603/32-1/24-19 посадовою особою відповідача на адресу ТОВ «СПМК-17» (21 км Старокиївського шосе, 30А, Лиманський район, Одеська область) направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якого запропоновано прибути 23.12.2019р. до Управління для участі у розгляді справи, зокрема, по акту проведення перевірки №198109 від 11.11.2019р.

В підтвердження надіслання на адресу позивача вказаного запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідач надав до суду копію списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, зі штампом від 13.12.2019р. відділення поштового зв`язку Одеса 14 Укрпошта, а також копію фіскального чеку Укрпошти від 13.12.2019р.

Однак, до матеріалів справи не надано зворотного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. На офіційному веб-сайті Укрпошти станом на час розгляду справи не можливо здійснити відстеження поштового відправлення за трек-номером 217, у зв`язку зі спливом терміну зберігання вказаної інформації в додатку Трекінг.

Колегія суддів наголошує, що можливе формальне недотримання відповідачем приписів п. 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.11.2006р. №1567, що виразилося в даному випадку у не отриманні зворотних поштових повідомлень про вручення товариству запрошення, не є підставою для скасування спірної постанови про накладення штрафу, оскільки судом встановлено, що позивач мав бути обізнаний із датою розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Більше того, позивач реалізував своє право довести відсутність підстав для притягнення його до відповідальності за порушення ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» шляхом звернення з позовом до суду про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23 грудня 2019 року №184029. Доводи ТОВ «СПМК-17» про незаконність вказаної постанови не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

За таких обставин, сам лише факт відсутності доказів вручення позивачу запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на думку колегії суддів, не може бути достатньою підставою для задоволення позову з огляду на підтвердження матеріалами справи порушення товариством законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17».

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 липня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук