Справа № 640/16302/20
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 червня 2021 року №640/16302/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мамедової Ю.Т., при секретарі судового засідання Ігнатову І.Ю., за участі представника позивача Томкіна О.Ю. та представника відповідача Гайдая В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Рамбурс" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «РАМБУРС» (далі також - ПРАТ «РАМБУРС», позивач, покупець) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - ГУ ДПС у м. Києві, податковий орган, контролюючий орган, відповідач) в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02 липня 2020 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2020 року, задекларовану на рахунку платника у банку у розмірі 882 012,00 грн. та накладено штрафні санкції у розмірі: 441,006,00 грн.

Ухвалою суду від 20 липня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/16302/20 (далі - справа), розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.09.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам та нормам чинного законодавства України.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПРАТ «РАМБУРС» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2020 року.

За результатами перевірки складено Акт від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378.

В Акті зазначено, що перевіркою встановлено, що на порушення вимог п. 185.1. ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, п.200.4 ст. 200, п.201.1, ст. 201, Кодексу ПрАТ «РАМБУРС» (податковий номер 22936378) завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2020 року на суму 882 012,00 грн.

На підставі висновків Акту від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 02 липня 2020 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2020 року, задекларовану на рахунку платника у банку у розмірі 882 012,00 грн. та накладено штрафні санкції у розмірі: 441,006,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розділом V ПК України визначено порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.

За приписами пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України закріплено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

В силу положень п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Норми п. 198.6 ст. 198 ПК України визначають, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В силу положень частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно зі ст. 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За приписами частини 2 статті 9 Закону №996-XIV, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.4 Наказу №88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПРАТ "РАМБУРС" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2020 року.

За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено Акт від 10 червня 2020 року № 539/26-15-05-04-01/22936378 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАМБУРС» (податковий номер ) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2020 року. В абзаці 2 розділу « 4. Висновок» вказаного Акту зазначено, що перевіркою встановлено, що на порушення вимог п. 185.1. ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, п.200.4 ст. 200, п.201.1, ст. 201, Кодексу ПрАТ «РАМБУРС» (податковий номер 22936378) завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2020 року на суму 882 012,00 грн.

На підставі висновків Акту від 10 червня 2020 року № 539/26-15-05-04-01/22936378 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № від 02 липня 2020 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2020 року, задекларовану на рахунку платника у банку у розмірі 882 012,00 грн. та накладено штрафні санкції у розмірі: 441,006,00 грн.

Висновки контролюючого органу про порушення ПрАТ "РАМБУРС" податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість ґрунтуються на аналізі господарських відносин позивача із контрагентом - Фермерським господарством «Л. Демченко» (далі - ФГ «Л. Демченко», постачальник).

Правові підстави для формування показників податкової звітності, зокрема, податку на додану вартість, виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими норми податкового законодавства пов`язують можливість формування податкового кредиту.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: 1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об`єктом оподаткування; 2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; 3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; 4) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності).

Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, в даному випадку, дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкових зобов`язань з податку на додану вартість та виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також, реальність усіх даних, наведених у документах по операціях, відображених у бухгалтерському обліку підприємства, які взяли участь у формуванні об`єкта оподаткування податком на додану вартість та нарахуванні податкового кредиту.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ПрАТ "РАМБУРС", зокрема, є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (КВЕД - 46.21).

Матеріали справи свідчать, що між ПРАТ «РАМБУРС» (Покупець) та ФГ «Л. Демченко» (Постачальник) укладено Договори поставки сільськогосподарської продукції №74/-[28]-20 від 05 березня 2020 року, №79/-[28]-20 від 06 березня 2020 року, №80/-[28]-20 від 10 березня 2020 року, №81/-[28]-20 від 12 березня 2020 року на поставку товару: «кукурудза 3 кл.» кількістю 1 083,620 тон загальною вартістю 5 292 073,50 грн.

Поставка вищевказаного товару здійснена згідно з наступними видатковими накладними: від 06 березня 2020 року № ФЄІ00000064; від 07 березня 2020 року № ФЄІ00000065; від 09 березня 2020 року № ФЄІ00000067, від 10 березня 2020 року № ФЄІ00000071, від 10 березня 2020 року № ФЄІ00000075, від 11 березня 2020 року № ФЄІ00000078, від 12 березня 2020 року № ФЄІ00000080, від 13 березня 2020 року № ФЄІ00000083, від 14 березня 2020 року № ФЄІ00000084, від 16 березня 2020 року № ФЄІ00000090.

Факт транспортування товару - «кукурудза 3 кл. врожаю 2019 року» підтверджується наступними товарно-транспортними накладними: від 06 березня 2020 року № 082526/805644 кількістю вантажу - 43 280 кг; від 07 березня 2020 року № 082539/ОД 805646 кількістю вантажу - 27 180 кг; від 07 березня 2020 року № 082546/ОД805643 кількістю вантажу - 24 700 кг; від 07 березня 2020 року № 082566/ОД805642 кількістю вантажу - 45 040 кг; від 07 березня 2020 року № 082570/ОД805627 кількістю вантажу - 40 020 кг; від 07 березня 2020 року № 082571/ОД805628 кількістю вантажу - 40 860 кг; від 07 березня 2020 року № 082599/ОД805626 кількістю вантажу - 29 840 кг; від 07 березня 2020 року № 082598/ОД805647 кількістю вантажу - 46 720 кг; від 09 березня 2020 року № 805 649 кількістю вантажу - 29 040 кг; від 09 березня 2020 року № 805 648 кількістю вантажу - 26 900 кг; від 09 березня 2020 року № 805 625 кількістю вантажу - 25 640 кг; від 10 березня 2020 року № 082629/ОД 805640 кількістю вантажу - 27 340 кг; від 10 березня 2020 року № ОД 805645 кількістю вантажу - 26 480 кг; від 11 березня 2020 року № 082636/ОД 805634 кількістю вантажу - 45 760 кг; від 11 березня 2020 року № 082637/ОД 805637 кількістю вантажу - 44 700 кг; від 11 березня 2020 року № 082638/ОД 805636 кількістю вантажу - 45 440 кг; від 11 березня 2020 року № 082639/ОД 805633 кількістю вантажу - 25 980 кг; від 12 березня 2020 року № 082665/ОД805631 кількістю вантажу - 25 300 кг; від 13 березня 2020 року № 082691/ОД80571 кількістю вантажу - 43 280 кг; від 06 березня 2020 року № 082526/805644 кількістю вантажу - 44 740 кг; від 14 березня 2020 року № 082715/ОД805623 кількістю вантажу - 43 600 кг; від 14 березня 2020 року № 082716/ОД805630 кількістю вантажу - 45 140 кг; від 14 березня 2020 року № 082717/ОД805624 кількістю вантажу - 44 800 кг; від 14 березня 2020 року № 082737/ОД 8057 3 кількістю вантажу - 25 940 кг; від 14 березня 2020 року № 082738/ОД 8057 6 кількістю вантажу - 25 520 кг; від 14 березня 2020 року № 082739/ОД 8057 5 кількістю вантажу - 25 160 кг; від 16 березня 2020 року № 082796/ЧЛ8067 кількістю вантажу - 44 140 кг; від 16 березня 2020 року № 082795/ЧЛ8067 кількістю вантажу - 36 380 кг; від 16 березня 2020 року № 082797/ЧЛ8067 кількістю вантажу - 44 980 кг; від 16 березня 2020 року № 082798/ЧЛ8067 кількістю вантажу - 36 660 кг; від 16 березня 2020 року № 082799/ЧЛ8067 кількістю вантажу - 46 340 кг.

По факту події, що сталася раніше, а саме, поставки товару, відповідно до приписів п. 201.10 ст. 201 ПК України, ФГ «Л. Демченко» складено і зареєстровано у строки та у порядку, встановленому чинним законодавством України, в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: від 06 березня 2020 року №275 на загальну суму 208 609,78 грн. (сума ПДВ 34 768,30 грн.); від 07 березня 2020 року №276 на загальну суму 1 226 016,22 грн. (сума ПДВ 204 336,04 грн.); від 09 березня 2020 року №277 на загальну суму 380 941,73 грн. (сума ПДВ 63 490,29 грн.); від 10 березня 2020 року №278 на загальну суму 131 778,91 грн. (сума ПДВ 21 963,15 грн.); від 10 березня 2020 року №279 на загальну суму 120 962,65 грн. (сума ПДВ 20 160,44 грн.); від 11 березня 2020 року №293 на загальну суму 780 262,25 грн. (сума ПДВ 130 043,71 грн.); від 12 березня 2020 року №294 на загальну суму 126 500,10 грн. (сума ПДВ 21 083,35 грн.); від 13 березня 2020 року №303 на загальну суму 223 700,18 грн. (сума ПДВ 37 283,36 грн.); від 14 березня 2020 року №302 на загальну суму 1 050 800,84 грн. (сума ПДВ 175 133,47 грн.); від 16 березня 2020 року №311 на загальну суму 1 042 500,84 грн. (сума ПДВ 173 750,14 грн.), факт реєстрації яких в ЄРПН не заперечується відповідачем.

У пункті 3.12. Акту від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378 вказано, що станом на дату закінчення перевірки за результатами опрацювання податкових періодів, починаючи з періоду виникнення від`ємного значення, не встановлено включення ПрАТ «РАМБУРС» до складу податкового кредиту податкових накладних, незареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У пункті 3.14.3. Акту від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378 зазначено, що в ході перевірки не виявлено серед постачальників суб`єктів господарювання, які надали податковий кредит і не задекларували податкові зобов`язання, здійснюють операції, не обумовлені економічними причинами (цілями ділового характеру).

На підтвердження оплати товару поставленого відповідно до вказаних вище договорів поставки, позивачем надано рахунки на оплату від 06 березня 2020 року № ФЄІ00000063, від 07 березня 2020 року № ФЄІ00000064, від 09 березня 2020 року № ФЄІ00000066, від 10 березня 2020 року № ФЄІ00000071, від 10 березня 2020 року № ФЄІ00000075, від 11 березня 2020 року № ФЄІ00000078, від 12 березня 2020 року № ФЄІ00000080, від 13 березня 2020 року № ФЄІ00000083, від 14 березня 2020 року № ФЄІ00000084, від 16 березня 2020 року № ФЄІ00000090, а також, платіжні доручення від 11 березня 2020 року №892, від 11 березня 2020 року №893, від 11 березня 2020 року №894, від 12 березня 2020 року №918, від 12 березня 2020 року №919, від 16 березня 2020 року №36, від 17 березня 2020 року №42, від 17 березня 2020 року №43, від 17 березня 2020 року №941, від 18 березня 2020 року №974, від 19 березня 2020 року №47, від 26 березня 2020 року №1044, від 26 березня 2020 року №1045, від 26 березня 2020 року №1046, від 26 березня 2020 року №1047, від 26 березня 2020 року №1048, від 26 березня 2020 року №1049, від 30 березня 2020 року №66, від 30 березня 2020 року №67, від 30 березня 2020 року №68, від 31 березня 2020 року №1057.

Матеріали справи свідчать, що між ПРАТ «РАМБУРС» (Замовник) та ТОВ «БОРІВАЖ» (Виконавець) укладено Договір про надання послуг з перевалки, технологічного накопичення та експедирування вантажів від 31 липня 2019 року №Д/19-21.

Пунктами 1.1 -1.2 вищевказаного Договору № Д/19-21, встановлено, що відповідно до цього Договору, одна сторона - Виконавець зобов`язується здійснити за винагороду перевалку вантажу та виконати інші, визначені цим Договором послуги та роботи (приймання, технологічне накопичення та експедирування вантажу), а інша сторона - Замовник зобов`язується забезпечити своєчасне пред`явлення вантажу для його перевалки в узгодженій кількості і здійснити оплату за всі надані послуги та виконані роботи відповідно до умов цього Договору та додаткових угод до нього.

Надання послуг буде здійснюватися з використанням Термінала, що належить Виконавцю та контролюється ним для приймання, накопичення, зберігання та навантаження вантажів на судна.

Пунктом 2.1 Договору № Д/19-21 визначено, що під перевалкою Вантажу сторони цього Договору розуміють комплексний вид робіт та послуг з приймання та перевантаження Вантажу з одного виду транспорту на інший при перевезенні у міжнародних та внутрішніх сполученнях, включаючи переміщення всередині порту та технологічне накопичення та зберігання Вантажу з метою наступного його відвантаження за заявкою та за дорученням Замовника (вантажовідправника або вантажоотримувача).

Відповідно до п. 9 Частини І Договору № Д/19-21, вантаж - зернові сільськогосподарські культури насипом врожаю 2019 року, походження вантажу - Україна.

Товар - «кукурудза 3 кл.», що був придбаний позивачем у ФГ «Л. Демченко» на підставі Договорів поставки сільськогосподарської продукції №74/-[28]-20 від 05 березня 2020 року, №79/-[28]-20 від 06 березня 2020 року, №80/-[28]-20 від 10 березня 2020 року, №81/-[28]-20 від 12 березня 2020 року був доставлений до зернового складу - портового терміналу ТОВ «БОРІВАЖ».

Всі вищевказані товарно-транспортні накладні містять штампи портового терміналу ТОВ «БОРІВАЖ», які засвідчують факт прибуття товару на термінал, а також, містять надруковану ТОВ «БОРІВАЖ» інформацію про товар (назва товару, фактична вага брутто, нетто, показники якості товару).

На підтвердження прийняття ТОВ «БОРІВАЖ» на зберігання кукурудзи (3 класу) позивачем надано складські квитанції на зерно: номер бланку складської квитанції: БА №319489, номер і дата складської квитанції: 33296 від 10 березня 2020 року; номер бланку складської квитанції БА №319492, номер і дата складської квитанції 33299 від 10 березня 2020 року; номер бланку складської квитанції БА №319510, номер і дата складської квитанції 33317 від 11 березня 2020 року; номер бланку складської квитанції БА №319509, номер і дата складської квитанції 33316 від 11 березня 2020 року; номер бланку складської квитанції БА №319510, номер і дата складської квитанції 33317 від 11 березня 2020 року; номер бланку складської квитанції БА №319515, номер і дата складської квитанції 33322 від 13 березня 2020 року; номер бланку складської квитанції БА №319521, номер і дата складської квитанції 33328 від 13 березня 2020 року; номер бланку складської квитанції БА №319526, номер і дата складської квитанції 33333 від 16 березня 2020 року; номер бланку складської квитанції БА №319532, номер і дата складської квитанції 33339 від 16 березня 2020 року; номер бланку складської квитанції БА №319539, номер і дата складської квитанції 33346 від 17 березня 2020 року.

Також, ПрАТ «РАМБУРС» надано суду Сертифікат відповідності послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки від 05.06.2013 року №5898 виданого Державною інспекцією сільського господарства України ТОВ «БОРІВАЖ» та Свідоцтво ТОВ «БОРІВАЖ» про відповідність систем вимірювань вимогам ДСТУ ISO10012:20005 від 03.09.2018 року №04-0036/2018.

Реальність господарських операцій між ПрАТ «РАМБУРС» з його контрагентом - ФГ «Л. Демченко» підтверджується, також, долученими до матеріалів справи документами, які свідчать про подальший рух придбаного товару - реалізацію третій особі Компанії VIKING TRADING OU (Естонія).

Реалізація позивачем Компанії VIKING TRADING OU (Естонія) товару - «кукурудзи 3 класу», підтверджується наступними документами: Форвардним контрактом № 3088R-VT18FC від 29.01.2020 року між ПРАТ «РАМБУРС» та Компанією VIKING TRADING OU (Естонія); Додатковою угодою №1 від 04.03.2020 р. до Контракту між ПрАТ «РАМБУРС» та Компанією VIKING TRADING OU (Естонія) № 3088R-VT18FC від 29.01.2020 р.; Вантажно-митною декларацією UA500130/2020/214842 (дата перетину товаром кордону - 21.04.2020 р.); Контрактом № 1461R-VT17FС від 14.02.2017 року між ПрАТ «РАМБУРС» та Компанією VIKING TRADING OU (Естонія); Додатковими угодами до Контракту № 1461R-VT17FС від 14.02.2017 року між ПрАТ «РАМБУРС» та компанією VIKING TRADING OU (Естонія): № 1 від 14.02.2017 р., №2 від 27.04.2017 р., № 3 від 30.08.2017 р., №4 від 01.08.2018 р., №5 від 31.12.2018 р., №6 від 20.03.2019 р., № 7 від 04.02.2020 р.; Вантажно-митною декларацією UA500130/2020/210091 (дата перетину товаром кордону - 16.03.2020 р.).

Суд наголошує на тому, що ПРАТ «РАМБУРС» всі вищевказані первинні документи щодо придбання товару, його переміщення, зберігання та подальшої реалізації третій особі надавалися Головному управлінню ДПС у м. Києві під час проведення перевірки, при цьому, жодних зауважень до правильності складання документів, які відображали господарські операції, контролюючим органом не висловлено.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що проведені господарські операції мали реальну господарську ціль - забезпечення діяльності позивача та досягнення його мети - отримання прибутку. Товари та послуги отримані від контрагента мали реальний і товарний характер та були використані в межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях. Зазначене підтверджується обставинами, викладеними вище і документами, які були предметом перевірки та дослідженні в суді першої інстанції.

Інформація, викладена в Акті від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378, суперечить фактичним обставинам господарських відносин ПРАТ «РАМБУРС» та ФГ «Л. Демченко» та документам, складеними в результаті цих відносин.

Так, відповідач в Акті від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378 (абзац 4 сторінки 10), зокрема, вказує на належність ФГ «Л. Демченко» земельної ділянки - 96,5 га. Однак відповідач не надав суду належних та допустимих доказів цього твердження.

В абзаці 5 сторінки 10 Акту від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378 відповідач, зокрема, зазначив, що ФГ «Л. Демченко» протягом сезону урожаю 2019 року (виписані та зареєстровані накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних з 01.01.2019 по день написання акта перевірки) продано сільськогосподарської продукції в розмірі 5 520,326 т., з них: кукурудзи врожаю 2019 року - 4 256,712 т., соняшнику врожаю 2019 року - 767,94., соя - 343,794 т., пшениця врожаю 2019 року - 151,88 т. Необхідно вказати, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які доводять наведену інформацію.

В матеріалах справи містяться належні, допустимі, достовірні, достатні докази поставки ФГ «Л. Демченко» на користь ПРАТ «РАМБУРС» 1 083,620 тон кукурудзи 3 кл. врожаю 2019 року.

В абзацах 1-2 сторінки 11 Акту від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378 відповідач, аналізуючи інформацію про середню врожайність по Україні, зробив висновок про те, що для вирощування сільськогосподарської продукції в обсягах, не доведених доказами у справі, ФГ «Л. Демченко» необхідні земельні ділянки площею 1 084, 65 га.

В абзацах 3-4 сторінки 11 Акту від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378 відповідач, аналізуючи інформацію про середню врожайність по Чернігівській області, зробив висновок про те, що для вирощування сільськогосподарської продукції в обсягах, не доведених доказами у справі, ФГ «Л. Демченко» необхідні земельні ділянки площею 1 002,81 га.

Надалі в абзаці 5 сторінки 11 Акту від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378 міститься висновок відповідача про те, що згідно наведеної інформації ФГ «Л. Демченко» не могло виростити вищевказаний об`єм сільськогосподарської продукції. Суд вважає, що даний висновок контролюючого органу ґрунтується на припущеннях та не доведений доказами у справі.

В якості обґрунтування своєї позиції відповідач також вказує на те, що «ФГ «Л. Демченко» в березні 2020 року (період заявки до бюджетного відшкодування суми ПДВ) формувало податковий кредит по операціях з контрагентами: ПП «ЛС-ГРУП», ТОВ «ПРОМИСЛОВО-ТОРГІВЕЛЬНА КОРПОРАЦІЯ «АГРО ПРОДЗАПАС», ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ», ТОВ «МЕТАГОР ТРЕЙД», ПП «ЗАХІД ДРАЙВ».

Надалі в абзаці 2 сторінки 12 Акту від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378 відповідач виклав висновок: «Вищезазначені факти з підміни товару (послуг) свідчать про неможливість здійснення господарських операцій, у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та відсутність факту реального одержання (купівлі) ФГ «Л. Демченко» у досліджених періодах, що засвідчує недійсність (неможливість) формування ними відповідного активу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару (послуг) та нереальність здійснення ФГ «Л. Демченко» постачання (продажу) товарів (послуг) на адресу ПрАТ «РАМБУРС».

З приводу зазначених висновків суд зазначає, що норми чинного законодавства не ставлять умовою виникнення податкових зобов`язань чи податкової вигоди платника податків у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Безпосередній контрагент позивача - ФГ «Л. Демченко», як самостійний суб`єкт господарювання та платник податків несе персональну відповідальність за правильність ведення бухгалтерського та податкового обліку, сплату податків, дотримання податкової дисципліни у своїй діяльності.

За будь які дії/бездіяльність свого контрагента та третіх осіб (в тому числі протиправні, якщо такі мали місце) позивач відповідальності не несе.

З матеріалів справи не вбачається наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку впливу операцій ФГ «Л. Демченко» з його контрагентами на господарські відносини з ПРАТ «РАМБУРС», а тому, вказані обставини не можуть свідчити про відсутність придбання товару позивачем чи порушення ним вимог податкового законодавства.

Крім того, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 19 січня 2021 року у справі №2а/2570/2159/2012.

Щодо посилання відповідача на лист в.о. старости Величківського старостинського округу Менської ОТГ Менського району Чернігівської області від 16.06.2020 №107/3/15-03 суд зазначає наступне.

У цьому листі вказано про те, що у Величківському старостинському окрузі Менської ОТГ Менського району Чернігівської області немає інформації про те, що ФГ «Л. Демченко» орендує земельну ділянку на території цього округу.

Суд вважає, що вищевказаний лист від від 16.06.2020 №107/3/15-03 не є належним доказом, що свідчить про відсутність у ФГ «Л. Демченко» земельних ділянок для вирощення кукурудзи, з огляду на наступне.

Відсутність у Величківському старостинському окрузі Менської ОТГ Менського району Чернігівської області інформації про оренду ФГ «Л. Демченко» земельних ділянок не позбавляє зазначене ФГ «Л. Демченко» можливості користуватися земельними ділянками сільськогосподарського призначення: користуватись земельними ділянками, які належать членам фермерського господарства, отриманими в оренду від фізичних осіб, які не є членами фермерського господарства чи отриманими в оренду в інших населених пунктах, тощо. Відтак, вказана інформація у листі в.о. старости Величківського старостинського округу Менської ОТГ Менського району Чернігівської області від 16.06.2020 №107/3/15-03 не може доводити або спростовувати факт вирощування зерна кукурудзи ФГ «Л. Демченко» у 2019 році та факт поставки товару позивачу на підставі укладених із постачальником договорів поставки.

З наведеного вбачається, що є необґрунтованим твердження відповідача про неможливість вирощення контрагентом зерна кукурудзи 3-го класу, яке було придбано позивачем.

Крім того, ПРАТ «РАМБУРС» надано суду Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року у ФГ «Л. Демченко», яким підтверджується наявність у користуванні Фермерського господарства сільськогосподарських угідь (ріллі) площею 1 196,50 га.

Доводи відповідача про неможливість вирощення ФГ «Л. Демченко» кукурудзи, яка надалі була реалізована позивачу, через недостатню кількість наявної у користуванні ріллі, враховуючи середню врожайність кукурудзи, є безпідставними та не доведені доказами у справі.

Суд вважає, що даний висновок контролюючого органу ґрунтується на припущеннях.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду. викладеною у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №826/10186/18.

При цьому суд акцентує увагу на тій обставині, що матеріали справи містять нотаріально завірені пояснення Голови ФГ «Л. Демченко» Демченко Л.І., в яких вказано, що поставлене ПРАТ «РАМБУРС» зерно кукурудзи є вирощеним господарством врожаєм 2019 року.

Також, слід наголосити, що як вбачається з Акту від 10 червня 2020 року №539/26-15-05-04-01/22936378, податковим органом фактично не досліджувався рух товару від постачальника до позивача, не перевірялась наявність товару, не взяті до уваги жодні обставини та документи, які підтверджують придбання товару, його переміщення, оплату та подальшу реалізацію.

Враховуючи вищезазначене, є безпідставними та не відповідають обставинам справи доводи відповідача про те, що фактично ПРАТ «РАМБУРС» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з постачання товару при складенні первинних документів.

Таким чином, суд вважає, що реальність господарських операцій ПРАТ «РАМБУРС» з його контрагентом - ФГ «Л.Демченко» - доведена належними первинними документами, які правомірно відображені у бухгалтерському і податковому обліку та податковій звітності, оскільки, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Зазначене вище свідчить, що відповідач не мав законних та обґрунтованих підстав робити висновки про здійснення ФГ «Л. Демченко» поставки товару (кукурудзи) на користь ПРАТ «РАМБУРС» без мети настання реальних наслідків та нереальність здійснення господарством постачання (продажу) товарів (послуг) на адресу позивача.

Враховуючи зазначене та оскільки судом, в межах розгляду даної адміністративної справи, не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов ПРАТ «РАМБУРС» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 19 845,27 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Рамбурс" (місцезнаходження: 04116, м. Київ, пр-т. Перемоги, 20, кв. 34; ) до Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 02.07.2020 р.

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Рамбурс" сплачений ним судовий збір у розмірі 19845,27 грн. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень двадцять сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Мамедова