Справа № 398/1543/21
Суддя: Бугайченко Т. А.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/1543/21
Провадження №: 2-а/398/31/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" липня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Бугайченко Т.А., з участю секретаря судового засідання Величко Т.Г., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Київ старшого лейтенанта Калитенка Олександра Олександровича, Департаменту патрульної поліції м. Києва про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що постановою серія ДП18 №702821 від 22.03.2021 року, яку було складено інспектором 2 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Київ Калитенком О.О., його, позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510грн.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, мотивуючи тим, що 21.03.2021 року близько 22год. 20хв. він рухався по окружній дорозі в м.Київ, напроти магазину «Епіцентр», в цей час його зупинили працівники поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які причиною зупинки назвали те, що він рухався в крайній лівій смузі. Після чого працівники поліції почали вимагати в нього документи. Він, позивач, відповів останнім, що керування в крайній лівій смузі не є порушенням та попросив почати розгляд справи згідно ст.ст.278,179,268 КУпАП. Натомість працівники поліції почали йому погрожувати арештом. Він попросив працівників поліції надати йому змогу зателефонувати адвокату. Перед тим він зателефонував на номер 102 та повідомив про факт його зупинки, адресу місця зупинки та про погрози з боку працівників поліції на його адресу. В цей час інспектор ОСОБА_2 відкрив двері його автомобіля та повідомив йому про те, що він затриманий і наказав вимкнути телефон, а коли він, позивач, вийшов з автомобіля надів на нього кайданки.

На думку позивача, він був зупинений працівниками поліції всупереч вимогам ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліції», якою передбачений вичерпний список підстав для зупинки транспортного засобу, оскільки на порушення ним якогось із пунктів вказаного списку працівники поліції йому не вказали, постанову про порушення ПДР не склали. Враховуючи викладене йому не було зрозуміло причинку зупинки його транспортного засобу.

В зв`язку з тим, що не було розгляду справи, працівники поліції не мали права вимагати у нього документів, про що зроблено висновок в рішенні Верховного Суду у справі № 686/11314/17.

Крім того, оскаржувана постанова, на думку позивача, складена з грубим порушення вимог законодавства та є сфальсифікована.

Так, згідно ст.276 КУпАП справа розглядається за місцем вчинення правопорушення, а в постанові вказана адреса відділення поліції. Час складання постанови зазначено 00год. 40хв., тобто через дві години після його, позивача, затримання. Особа, яку було встановлено по базі АРМОР та яку було притягнуто до відповідальності за оскаржуваною постановою, є власником транспортного засобу, а не водієм, який ним керував. Постанову було складено без проведення розгляду справи.

Також йому, позивачу, було відмовлено в наданні адвоката або іншого фахівця в галузі права, що є порушенням його права на захист та не надає права розглядати справу. Під час затримання працівники поліції на нього морально тиснули, затримання тривало майже п`ять годин, при цьому йому погрожували тримати в відділенні поліції до 8 години ранку. При цьому, йому було відмовлено в праві зробити фото акта затримання.

Оскільки він відмовився надати документи, які залишили в автомобілі, та давати свідчення, відносно нього було складено протокол за ст.185 КУпАП.

На думку позивача, будь-яких доказів вчинення ним правопорушення, у працівників поліції взагалі не було.

Автомобіль, яким він керував під час зупинки працівниками поліції та який залишився стояти без порушення ПДР України, був евакуйований, його, позивача, залишили в нічний час без коштів, верхнього одягу та документів, що, на думку позивача, свідчить про застосування відносно нього тортур працівниками поліції.

17.06.2021 року від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає твердження позивача, які викладені в позовній заяві такими, що не відповідають дійсності, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, під час несення служби 22.03.2021 року екіпажем у складі інспекторів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 близько 23год. 20 хв. за адресою м.Київ, вул.Кільцева дорога, було виявлено автомобіль, який в порушення п.11.5 ПДР України, рухався в крайній лівій смузі при вільних правих. Інспектором ОСОБА_3 було подано сигнал про зупинку транспортного засобу. Коли автомобіль, яким керував позивач, зупинився, інспектор ОСОБА_3 підійшов до нього, належним чином представився водієві, пояснив останньому суть вчиненого ним правопорушення, попросив пред`явити документи, при цьому пояснив причину та підстави такої перевірки. В подальшому позивача, який відмовився надавати документи, було затримано та доставлено до територіального відділу поліції Солом`янського району для встановлення особи та складання адміністративних матеріалів.

Представник також зазначає, що як свідчить долучений до відзиву відеозапис, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського ОСОБА_3 , позивач підтвердив, що транспортний засіб, яким він керував, дійсно рухався в крайній лівій смузі, що свідчить про визнання останнім вказаного правопорушення.

Крім того, на вказаному запису зафіксовано як позивачу було роз`яснено порядок розгляду справи, ознайомлено останнього з його правами та обов`язками, а також повідомлено причини затримання.

Отже, враховуючи, що підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення було здійснено, інспектором Калитенко О.О. в присутності позивача, інспектором було винесено постанову, роз`яснено ОСОБА_1 всі його права та надано зазначену постанову для знайомлення та підписання, інспектором не було порушено жодної вимоги закону.

Крім того, представник у відзиві зазначає, що теза щодо визнання дій інспектора такими, що порушують права позивача є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не може бути застосована в даному провадженні.

Позивач в судовому засіданні вимоги за позовом підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у ньому. Також просив суд врахувати, що інспектором поліції під час притягнення його до відповідальності було допущено численні порушення вимог законодавства та не надано жодних доказів його провини.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи про відкладення розгляду справи не подали.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як свідчить долучена до позовної заяви копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПР18 №702821 від 22.03.2021 року її було складено інспектором 2 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Київ Калитенком О.О. відносно ОСОБА_1 , який 21.03.2021 року о 23год. 30хв. керуючи автомобілем «Daewoo lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Київ по вул.Кільцева дорога, при вільних правих смугах рухався в крайній лівій смузі та не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на вказаний транспортний засіб, чим порушив пп.2.4 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП(а.с.7).

Підпунктом 2.4 ПДР України передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

За ч.1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка має назву «Про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП», в прохальній частині позову позивач просить скасувати постанову серія ДПР18 №702821, при цьому в описовій частині позовної заяви зазначає, що постановою серія ДПР18 №702821 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Частиною 3 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху

Однак, відповідно до змісту позовної заяви позивач вважає, що працівники поліції зупинили транспортний засіб, яким він керував, безпідставно, оскільки, на його думку, керування ним транспортним засобом в лівій крайній смузі не є порушенням ПДР, тобто позивач не заперечує сам факт такого керування. Також позивач не заперечує того факту, що посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на вказаний транспортний засіб ним для перевірки пред`явлено не було.

Факт того, що позивачем не було надано працівникам поліції посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на вказаний транспортний засіб також підтверджується долученим представником відповідача Департаменту патрульної поліції до відзиву відеозаписом, на якому зафіксовано відмову позивача надати вказані документи.

Натомість оскаржувана постанова не містить даних про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за будь-яке з порушень, передбачених ч.3 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Згідно вимог ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а).

Приписами частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права.

У постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 1240/2611/18 сформульований висновок, що на підставі приписів частини першої статті 5 та частини другої статті 9 КАС України саме позивач обирає спосіб судового захисту; суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог.

Отже, зважаючи на те, що позивач вважає незаконною постанову серія ДП18 №702821 від 22.03.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн., при цьому, до адміністративного позову долучає постанову про накладення адміністративного стягнення серія ДП18 №702821 від 22.03.2021 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., суд позбавлений права встановлювати або вважати доведеними обставини, на які не посилається позивач, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 20, 72-77, 139, 242-246, 286, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Київ старшого лейтенанта Калитенка Олександра Олександровича, Департаменту патрульної поліції м. Києва про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня складення судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи :

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ,

відповідачі:

інспектор 2 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції у м. Київ старший лейтенант Калитенко Олександр Олександрович, адреса місцезнаходження: 03151, м.Київ, вул.Народного Ополчення,9,

Департамент патрульної поліції м. Києва, адреса місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул.Федора Ернста,3.

Повний текст постанови складено 14.07.2021 року.

Суддя Т.А. Бугайченко