Справа № 360/2303/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2303/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 29 квітня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі відповідач, ГУНП в Полтавській області), в якій з урахуванням уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 14 травня 2021 року, позивачем заявлено позовні вимоги про:

1) стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги при звільненні за 20 років служби в сумі 218884,50 грн;

2) стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 02 липня 1999 року по 22 червня 2007 року, з 23 березня 2010 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2021 року проходив службу в Національній поліції України, останнє місце служби Головне управління національної поліції в Полтавській області. Позивача 20 січня 2021 року звільнено за пунктом 1 частини четвертої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через скорочення штатів), згідно з наказом від 20.01.2021 № 26 о/с. Вказаним наказом, передбачена виплата одноразової грошової допомоги за 10 років служби, згідно з листом відповідача № 29/6-63 сума становить 109442,25 грн.

Однак згідно з витягом з наказу від 20.01.2021 № 26 о/с вислуга років позивача на день звільнення зі служби в поліції складає 20 років 01 місяць 11 днів, тому відповідач згідно з пунктом 2 статті 15 Закону № 2262-ХІІ мав виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, тобто за 20 років в сумі 218884,50 грн.

З метою внесення змін до відповідного наказу та призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі, який передбачений законодавством, тобто за 20 років служби, позивачем направлено заяву відповідачу, в якій викладені вищезазначені обставини. Відповідач усувати порушення не забажав, про що повідомив листом від 31.03.2021 № Б-239/115/12/01-2021.

Позивач, для підтвердження факту не виплати вихідної допомоги під час звільнення з ОВС в 2007 році, звернувся з відповідним запитом до ліквідаційної комісії ГУМВС в Луганській області, на який отримав відповідь від 22.02.2021 № 9/58, що підтвердити або спростувати виплату вихідної допомоги під час звільнення в 2007 році неможливо, оскільки усі первинні бухгалтерські документи за даний період залишились на тимчасово непідконтрольній Українській владі території.

Також позивач зазначає, що в день звільнення 20.01.2021 позивач працював та перебував на службі, однак відповідач письмово не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, крім того вказані суми не виплачені відповідачем до цього часу, інформація про обсяг сум, що повинні бути нараховані відповідачем, не надана, що є грубим порушенням частини першої статті 116 КЗпП України.

З метою усунення порушень Законодавства України позивачем на адресу відповідача направлена скарга від 03.03.2021 № Б-63. Відповідач листом від 24.03.2021 № 29/Б-63 повідомив, позивача, що цивільне законодавство на поліцейських не поширюється, оскільки вказані особи не перебувають у трудових відносинах на підставі трудового договору, а проходять службу.

У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, позивач вважає, що з відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який на час звернення до суду за обрахунком позивача складає 89642,50 грн.

З урахуванням зазначеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 30 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 20-21).

Позивачем 14 травня 2021 року подано уточнену позовну заяву (арк. спр. 25-29).

Ухвалою від 19 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (арк. спр. 45-46).

Від ГУНП в Полтавській області 11 червня 2021 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 49-52).

Наказом ГУНП в Полтавській області від 20.01.2021 № 26 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції 20.01.2021 на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через скорочення штатів) і визначено, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 10 років.

Що стосується періоду служби позивача в органах внутрішніх справ з 02.07.1999 по 22.06.2007 відповідач зазначив, що ОСОБА_1 набув право на отримання одноразової грошової допомоги за період служби в органах внутрішніх справ з 02.07.1999 по 22.06.2007, оскільки станом на 22.06.2007 відповідно до статті 9 Закону № 2262-ХІІ в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби, остання виплачувалась незалежно від кількості повних календарних років служби. Відповідно до пункту 4 розділу VІ Порядку № 260 поліцейським у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги на підставі довідки з попереднього місця служби. Тому відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за 20 років.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 розділу VІ Порядку № 260 ОСОБА_1 нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 10 календарних років, тобто з дня останнього зарахування на службу - з 23.03.2010, по день звільнення 20.01.2021, відповідно до довідки УФЗБО ГУНП в Полтавській області від 01.06.2021 № 976/115/29/10/02/2021 та витягу з відомості за квітень 2021 року.

Крім того, відповідач вважає, що без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з ГУНП в Полтавській області одноразової грошової допомоги при звільненні за 20 років є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку № 260.

Від позивача 25 червня 2021 року надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 наголошує, що на час звільнення зі служби в 2007 році він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки ще не набув права на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, тому має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а не з дня останнього зарахування на службу (арк. спр. 72-73).

Відповідач правом подати заперечення не скористався.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

З копій виданих на ім`я позивача паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (арк. спр. 5-6).

Згідно з копіями наявних в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_2 , послужного списку № М-079068 ОСОБА_1 в період з 02.07.1999 по 22.06.2007 та з 23.03.2010 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 20.01.2021 в Національній поліції України (арк. спр. 7-8, 31-32, 55-63).

Відповідно до копії витягу з наказу УМВС України в Луганській області від 22.06.2007 № 256 ОСОБА_1 згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнений з органів МВС України за підпунктом «ж» пункту 64 (за власним бажанням), вислуга на 22.06.2007 становить: у календарному обчисленні 09 років 03 місяця 15 днів, у пільговому обчисленні 13 років 03 місяця 10 днів (арк. спр. 10).

Згідно з копією витягу з наказу ГУНП в Полтавській області від 20.01.2021 № 26 о/с ОСОБА_1 згідно із пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через скорочення штатів) звільнений зі служби в поліції, вислуга років станом на 20.01.2021 складає 20 років 01 місяць 11 днів, у пільговому обчисленні 27 років 10 місяців 21 день, має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 10 років (арк. спр. 9, 64).

Позивач звернувся до ГУНП в Полтавській області зі скаргою від 01.03.2021 щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні, на яку отримав листи від 24.03.2021 № 29/Б-62 та № 29/Б-63, в яких вказано, що позивачу за період з 01.01.2021 по 20.01.2021 нараховано та виплачено такі види грошового забезпечення: посадовий оклад 2322,58 грн, оклад за спеціальним званням 1419,35 грн, надбавку за стаж служби 1496,77 грн, надбавку за службу в умовах режимних обмежень 348,39 грн, надбавку за специфічні умови проходження служби 4190,97 грн, премію 4343,51 грн, індексацію 713,22 грн, всього нараховано 14834,79 грн, перераховано на картковий рахунок після відрахування обов`язкових платежів до бюджету та добровільних внесків (згідно з рапортами) 14433,91 грн. Розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні здійснено з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер та премій, установлених на день звільнення, а саме: посадовий оклад 3600,00 грн, оклад за спеціальним званням 2200,00 грн, надбавка за стаж служби (40 %) 2320,00 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15 %) 540,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби (80 %) 6496,00 грн, премія (44,421 %) 6732,45 грн, всього 21888,45 грн. Таким чином одноразова грошова допомога при звільненні згідно з наказом від 20.01.2021 № 26 о/с, з урахуванням військового збору (1,5 %) становить 109442,25 грн. Після надходження коштів з НПУ буде проведено розрахунок по виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні (арк. спр. 18, 11-12).

Вказана в листі інформація про нараховане позивачу при звільненні грошове забезпечення за січень 2021 року підтверджена також довідкою ГУНП в Полтавській області від 01.06.2021 № 975/115/29/10/02-2021 (арк. спр. 66).

Інформація про розмір грошового забезпечення позивача, з якого здійснено обрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, вказана у листах, підтверджений також довідкою від 01.06.2021 № 976/115/29/10/02/2021 (арк. спр. 69).

Листом від 31.03.2021 № Б-239/115/12/01-2021 ГУНП в Полтавській області повідомило позивача про відсутність законних підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за час служби в ОВС з 02.07.1999 по 22.06.2007. Для вирішення поставлених питань щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за попередній період проходження служби в ОВС необхідно надати довідку, чи отримував ОСОБА_1 при звільненні зі служби в ОВС 22.06.2007 таку допомогу (арк. спр. 16).

З листа ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області від 22.02.2021 № 9/58 слідує, що підтвердити або спростувати виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні з УМВС України в Луганській області в 2007 році не можливо через те, що усі первинні бухгалтерські документи за вказаний період залишились на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Одночасно повідомлено, що наявність 10 календарних років вислуги на час попереднього звільнення в 2007 році, не вважалась підставою для виплати одноразової вихідної допомоги при звільненні, тобто ОСОБА_1 набув право на отримання вказаної допомоги (арк. спр. 17).

Згідно з витягом з відомості № 4 на виплату грошового забезпечення від 28.04.2021 до Приватбанку за квітень 2021 року, ОСОБА_1 включений до цієї відомості на виплату 107800,62 грн (арк. спр. 68).

З заяв по суті справи судом встановлено, що спірним є право позивача при звільненні за наказом від 20.01.2021 № 26 о/с на отримання грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за весь час служби, тобто з урахуванням попереднього періоду служби в ОВС з 02.07.1999 по 22.06.2007, а також на отримання середнього грошового забезпечення за весь час затримки виплати цієї допомоги.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), положеннями частин першої та другої статті 94 якого встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ, положення Закону наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (частина четверта статті 9 Закону № 2262-ХІІ).

Згідно з частиною шостою статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до абзаців першого та третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з абзацами п`ятим та сьомим пункту 10 Постанови № 393 зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Абзацом восьмим пункту 10 Постанови № 393 визначено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі Порядок № 260).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 розділу VI Порядку № 260 у разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Порядку № 260 поліцейським у разі повторного їх звільнення із служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги на підставі довідки з попереднього місяця служби.

Пунктом 5 розділу VI Порядку № 260 визначено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» та зазначається кадровим підрозділом у наказі про звільнення поліцейського, якому передбачена виплата цієї допомоги.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення (абзац перший пункту 6 розділу VI Порядку № 260).

З аналізу статті 9 Закону № 2262-ХІІ, пункту 10 Постанови № 393 та пункту 4 розділу VI Порядку № 260 слідує, що у разі повторного звільнення особи зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

При цьому, положеннями статті 9 Закону № 2262-ХІІ, пункту 10 Постанови № 393 та пункту 4 розділу VI Порядку № 260 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій зі служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Відповідно, предметом доказування в даній справі є набуття ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 9 Закону № 2262-ХІІ при звільненні з органів внутрішніх справ 22 червня 2007 року.

Так, на час звільнення позивача зі служби з органів МВС України за наказом УМВС України в Луганській області від 22.06.2007 № 256 за підпунктом «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням), частиною другою статті 9 Закону № 2262-ХІІ було передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На думку суду, вказана в статті 9 Закону № 2262-ХІІ конструкція «деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом» відсилає до кола осіб, окресленого в частині першій статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ, зокрема до визначених в підпункті «б» - звільнених зі служби осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейських, співробітників Служби судової охорони, осіб начальницького складу податкової міліції, осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, осіб начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, а не вимагає набуття визначеним статтею 1-2 колом осіб права на призначення пенсії за вислугу років за цим Законом, як вказує позивач.

Суд вважає, що одноразова грошова допомога при звільненні це інша соціальна гарантія для осіб, на яких розповсюджується Закон № 2262-ХІІ, який безпосередньо з фактом призначення пенсії не пов`язаний.

Зважаючи на таке нормативне регулювання, суд дійшов висновку, що позивач на час звільнення зі служби за власним бажанням за наказом УМВС України в Луганській області від 22.06.2007 № 256 набув право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі, визначеному частиною другою статті 9 Закону № 2262-ХІІ, тому одноразова грошова винагорода при звільненні з поліції за наказом ГУНП в Полтавській області від 20.01.2021 № 26 о/с згідно із пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через скорочення штатів) повинна виплачуватися за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, тобто за період з 23.03.2010 по 20.01.2021.

При цьому, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 18 вересня 2018 року в справі № 802/528/16-а, сам факт отримання чи неотримання особою грошової допомоги при звільненні вперше не має жодного значення для вирішення питання, чи належить до виплати одноразова грошова допомога за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу з урахуванням попереднього періоду служби в органах внутрішніх справ, чи ні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ГУНП в Полтавській області правомірно, керуючись положеннями частини шостої статті 9 Закону № 2262-ХІІ, не врахувало для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні період його попередньої служби в ОВС з 07.07.1999 по 22.06.2007.

Як встановлено судом з вищеописаних матеріалів справи, відповідачем на підставі наказу від 20.01.2021 № 26 о/с нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення в сумі 21888,45 грн, до складу якого згідно з абзацом першим пункту 6 розділу VI Порядку № 260 увійшли оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки за таємність, за специфічні умови проходження служби) та премія, за 10 повних календарних років служби, в розмірі 109442,25 грн.

Позивачем у позовній заяві не наведено обставин щодо неправильності здійсненого відповідачем обрахунку одноразової грошової допомоги, незгоди зі складовими місячного грошового забезпечення, з якого здійснено обрахунок, виплати цієї допомоги з відрахуванням військового збору в розмірі 1,5 %, тому судом не надається правова оцінка таким обставинам, як таким, що виходять за межі предмета доказування по даній справі.

За встановлених обставин, зважаючи на нормативне врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги при звільненні за 20 років служби є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.

Що стосується вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Однак, як вже вище вказано, відповідно до частини другої статті 94 Закону № 580-VIII порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України, а виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції відповідно до статті 102 Закону № 580-VIII здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом № 2262-ХІІ.

В статті 9 Закону № 2262-ХІІ, якою передбачена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні, не визначено строк виплати такої допомоги.

В свою чергу, пунктом 8 розділу VI Порядку № 260 визначено, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Порядок № 260 доповнено розділом VI згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2020 № 539 «Про внесення змін до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260», який набрав чинності з 21 серпня 2020 року.

В той же час за цим наказом виключений пункт 23 розділу І Порядку № 260, яким було передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Таким чином, починаючи з 21 серпня 2020 року спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює порядок виплати грошового забезпечення поліцейським, встановлено порядок та строк виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, згідно з якими у відповідача відсутній обов`язок здійснювати виплату такої допомоги в день звільнення поліцейського, тобто відмінні від визначених статтею 116 КЗпП України.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звільнений зі служби в поліції з 20 січня 2021 року, тобто після набрання чинності внесеними до Порядку № 260 змінами.

Відповідно виплата одноразової грошової допомоги при звільненні здійснювалася позивачу відповідно до пункту 8 розділу VI Порядку № 260. Факт виплати одноразової грошової допомоги підтверджений відомістю від 28.04.2021 № 4 на виплату грошового забезпечення до Приватбанку за квітень 2021 року та платіжними дорученнями відповідача з відміткою Державної казначейської служби про проведення платежу 29.04.2021.

За загальним правилом норми Кодексу законів про працю підлягають субсидіарному застосуванню лише в тих випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано те чи інше питання.

В даному випадку, оскільки виплата одноразової грошової допомоги при звільненні врегульована нормами Порядком № 260, які є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, норми статті 116 КЗпП України на спірні правовідносини не розповсюджується.

В свою чергу визначена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає лише за порушення строків, зазначених в статті 116 КЗпП України.

Тому вимоги позивача щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 116 та 117 КЗпП України є безпідставними.

За встановлених обставин, зважаючи на нормативне врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є необґрунтованими та в їх задоволенні слід також відмовити.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 139 КАС України судові витрати позивача на сплату судового збору йому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не відшкодовуються.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження: 36014, місто Полтава, вулиця Пушкіна, будинок 83, код за ) про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова