Справа № 560/8037/21
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8037/21
РІШЕННЯ

іменем України

14 липня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д.

за участі: секретаря судового засідання Коновчук Т.В.

представника позивача Шустера Я.В.

представника відповідача Бялик Ю.Д.

розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови,

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бялик Ю.О. про відкриття виконавчого провадження № 65942765 від 01 .07.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний виконавець протиправно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за постановою №26558606 від 07.06.2011 про стягнення виконавчого збору, оскільки фактично виконавчий документ не виконано державним виконавцем.

Також вважає, що у виконавця існував обов`язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного дня з дня повернення виконавчого документа. Звернув увагу на розбіжності суми, яка підлягає стягненню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що не мала права повторно виносити постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки така була винесена разом із відкриттям виконавчого провадження в 2011 році. Після повернення виконавчого документа було виділено в окреме провадження виконання постанови про стягнення виконавчого збору, де було винесено оскаржувану постанову. Просила у задоволенні позову відмовити.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 13.07.2021.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

У провадженні відповідача знаходилось виконавче провадження ВП №26558606, виконавчий документ - виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2011 №2-4485, стягувач ПАТ «Укрсиббанк"», боржник ОСОБА_1 .

Постановою відповідача від 01.07.2021 у виконавчому провадженні ВП №26558606 виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою про повернення виконавчого документу.

Також судом встановлено, що 07.06.2011 державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №26558606 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 53405,70 грн з позивача на користь відповідача. Зазначена постанова є чинною, ніким не оскаржена та відбулося часткове її виконання.

01.07.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65942765 з приводу примусового виконання виконавчого документу - постанови про стягнення виконавчого збору, з урахуванням сплаченої суми, у розмірі 49920,19 грн.

Позивач, вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження») в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За приписами ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, законодавець передбачає винесення постанови про стягненння виконавчого збору у разі необхідності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надсилає сторонам виконавчого провадження. Вказав, що відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65942765, але жодної постанови про стягнення виконавчого збору винесено не було.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606ХІV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в новій редакції, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Підставою для винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, яким у цій справі є постанова про стягнення виконавчого збору.

Судом встановлено, що порядок прийняття оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження, визначений Законом України «Про відкриття виконавчого провадження», відповідачем не порушено, а постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі якої відкрито виконавче провадження, є чинною та позивачем не оскаржується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 0340/1792/18.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що йому не було відомо про існування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.06.2011 ВП №26558606, оскільки стягнення виконавчого збору проводилося і це не заперечується сторонами. Залишок виконавчого збору, який не сплачено за вказаною постановою складає 499920,19 грн.

Також слід зазначити, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка належить до стягнення.

Нормами Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачено, що виконавчий збір не стягується лише у тому випадку, коли рішення суду боржником виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У випадку, коли державним виконавцем було відрито виконавче провадження за виконавчим документом, вимоги якого станом на час відкриття виконавчого провадження не виконані, та в подальшому повернуто виконавчий документ за заявою стягувача, нормами законодавства чинними станом на час прийняття оскаржуваних постанов прямо передбачено обов`язок державного виконавця стягнути з боржника виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Посилання позивача на те, що виконавчий збір стягується лише за фактичне стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості, суд вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши оскаржувану постанову відповідно до критеріїв, визначених ст. 2 КАС України, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14 липня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Тернопільська, 13/2,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 37225071)
Головуючий суддя Д.Д. Гнап