Справа № 640/6432/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року

м. Київ

справа № 640/6432/19

адміністративне провадження № К/9901/30514/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого судді - Шевцової Н. В.,

суддів: Мацедонської В. Е., Єресько Л. О.

за участю

секретаря судового засідання Савенкова Є. О.

учасників справи:

представника відповідача - 2 Гуменюка В. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 640/6432/19

за позовом ОСОБА_1

до Голови комісії з припинення Верховного Суду України Соловйової Любові Володимирівни, Верховного Суду України

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Державної казначейської служби України

про визнання дій Голови ліквідаційної комісії протиправними, скасування наказу

за касаційною скаргою Голови комісії з припинення Верховного Суду України Соловйової Любові Володимирівни

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Катющенка В. П.,

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Мєзєнцева Є. І., суддів Земляної Г. В., Файдюка В. В.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голови ліквідаційної комісії Верховного Суду України ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Державної казначейської служби України, Верховного Суду України, у якому просила суд:

1.1. визнати дії так званого Голови ліквідаційної комісії Верховного Суду України ОСОБА_3 з видання наказу про її звільнення протиправними, скасувати наказ від 13 липня 2018 року № 127-к;

1.2. стягнути заборгованість з заробітної плати / за час вимушеного прогулу у розмірі, який відповідає довідці Верховного Суду України про заробітну плату й інші доходи від 08 квітня 2019 року.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що супровідним листом від 29 березня 2019 року № 1-64/2/2-19 Голова ліквідаційної комісії Верховного Суду України направив на адресу останньої наказ від 13 липня 2018 року № 127-к "Про звільнення ОСОБА_1 " та наказ від 26 грудня 2018 року № 273-к, з якого позивачеві стало відомо, що її звільняли 5 та 11 липня 2018 року. Позивач стверджує, що з жодним з наказів її не було ознайомлено.

2.1. Також позивач зазначає, що її в установленому порядку не було повідомлено про наступне вивільнення та не запропоновано іншої рівноцінної посади. Звертає увагу, що після 02 червня 2016 року Верховною Радою України не було прийнято законів, що встановлюють порядок ліквідації Верховного Суду України. А тому вважає, що 02 червня 2016 року, ухвалюючи зміни до Конституції України в частині правосуддя, законодавець змінив назву найвищого судового органу - "Верховний Суд України" на "Верховний Суд", при цьому не змінив організаційно-правової форми конституційного органу і утворивши судоустрійним законом ще один орган з такою ж назвою. Зазначає, що зміна назви не є підставою для ліквідації, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Наголошує, що усі дії з ліквідації Верховного Суду України знаходяться поза межами правового поля. Зазначає, що заборгованість із заробітної плати/за час вимушеного прогулу розрахована відповідно до довідки Верховного Суду України про заробітну плату й інші доходи від 08 квітня 2019 року і становить 174 634,06 грн.

3. 20 травня 2019 року до суду від представника Верховного Суду України ОСОБА_2 надійшли пояснення, у яких остання зазначила, що позов підлягає задоволенню. Уважає, що оскільки не існує виданого уповноваженим Конституцією України органом розпорядчого акта про ліквідацію чи реорганізацію Верховного Суду України, звільнення позивача з посади з цих підстав не може вважатися законним.

4. 06 серпня 2019 року позивачем подано до суду пояснення, у яких остання звернула увагу, що спірний наказ прийнято неуповноваженою особою за відсутності відповідної процедури ліквідації та розпорядчого акта уповноваженого суб`єкта про ліквідацію та з порушенням усіх норм трудового законодавства, що стало наслідком виникнення заборгованості по заробітній платі.

5. Ухвалою суду від 04 лютого 2020 допущено заміну первинного відповідача у справі - голову ліквідаційної комісії Верховного Суду України ОСОБА_3 на належного відповідача - Голову комісії з припинення Верховного Суду України ОСОБА_4 (відповідач-1), а також залучено Верховний Суд України (відповідач-2) до участі у справі як співвідповідача, виключивши останній зі складу третіх осіб.

6. 28 лютого 2020 року представником Верховного Суду України ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому вона пояснила, що відповідач не заперечує проти заявлених позовних вимог та вважає, що є правові підстави для їх задоволення. Звернула увагу, що позивач перебуває у трудових відносинах з Верховним Судом України. Порушення прав, свобод і інтересів позивача полягає у недопущенні до робочого місця, перешкоджанні виконанню трудових обов`язків, невиплаті заробітної плати, дійсно має місце і спричинене незаконними діями щодо ліквідації Верховного Суду України без правових підстав. ОСОБА_2 пояснила, що про неконституційні та незаконні дії, направлені на ліквідацію Верховного Суду України як конституційного органу і найвищого судового органу в системі судоустрою України, Верховний Суд України, починаючи з січня 2018 року, неодноразово звертався до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Генерального прокурора, Голови служби безпеки України, Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. Не дивлячись на це, певні особи присвоїли собі владні повноваження та розпочали процедуру ліквідації Верховного Суду України у неконституційний спосіб. Зокрема, це виразилося у незаконному утворенні ОСОБА_3 так званої "ліквідаційної комісії" Верховного Суду України, підроблення ним бланків і печатки Верховного Суду України і подання пакету підроблених документів до Державної казначейської служби України з метою припинення фінансування Верховного Суду України. Указані незаконні дії призвели до припинення виплати Державною казначейською службою України з липня 2018 року суддівської винагороди 11 суддям та зарплати державним службовцям Верховного Суду України, в тому числі і позивачу. Зазначила, що ОСОБА_3 не є працівником Верховного Суду України, і наказом в.о. Голови Верховного Суду України від 06 квітня 2018 року № 305/0/16-18 відмовлено ОСОБА_3 в допуску до виконання службових обов`язків на посаді заступника керівника апарату Верховного Суду України.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

7. Наказом Голови ліквідаційної комісії Верховного Суду України ОСОБА_3 від 13 липня 2018 року № 127-к відповідно до частини четвертої статті 105 Цивільного кодексу України, пункту 7 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", пункту 1 частини першої, частини четвертої статті 87 Закону України "Про державну службу" та статті 24 Закону України "Про відпустки" звільнено ОСОБА_1 , головного консультанта відділу інтернет комунікацій управління комунікацій, 16 липня 2018 року із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України.

8. Листом від 29 березня 2019 року № 1-64/0/2-19 в.о. керівника апарату, Голова ліквідаційної комісії Верховного Суду України ОСОБА_3 повідомив позивача, що:

8.1. наказом від 13 липня 2018 року № 127-к останню звільнено із займаної посади головного консультанта відділу інтернет комунікацій управління комунікацій у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України 16 липня 2018 року;

8.2. з урахуванням того, що в день звільнення ОСОБА_1 відмовилася ознайомитися з зазначеним наказом, його копію 27 липня 2018 року було надіслано на поштову адресу останньої;

8.3. надіслана кореспонденція повернулася до ліквідаційної комісії Верховного Суду України з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання»;

8.4. щодо наказу Верховного Суду України про звільнення ОСОБА_1 від 05 липня 2018 року № 18-к, то цей наказ було скасовано наказом від 26 грудня 2018 року № 273-к як нереалізований;

8.5. стосовно переведення на посаду державної служби до Верховного Суду відповідно до кваліфікації ОСОБА_1 та вимог трудового законодавства, то зазначене питання не належить до компетенції Голови ліквідаційної комісії Верховного Суду України.

9. Судами попередніх інстанцій установлено, що матеріали особової справи позивача не містять ні спірного наказу, ні акта, що засвідчує факт передачі справ і майна.

10. З довідки Верховного Суду України від 09 квітня 2019 року, яка підписана в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_5 судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 працює у Верховному Суді України з 22 січня 2010 року по сьогодні.

11. З долучених до матеріалів справи довідок про заробітну плату й інші доходи від 14 січня 2019 року № 7 (том 1 а.с. 17), від 11 березня 2019 року № 182 (том 2 а.с. 84), від 08 квітня 2019 року б/н (том 1 а.с. 47), від 01 серпня 2019 року № 21 (том 1 а.с. 79), від 29 жовтня 2019 року № 37 (том 1 а.с. 92-93), від 23 січня 2020 року № 24 (том 1 а.с. 113) судами попередніх інстанцій установлено, що Верховним Судом України продовжується нарахування ОСОБА_1 заробітної плати.

12. Як вбачається з довідки Верховного Суду України від 08 квітня 2019 року б/н, заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з липня 2018 року по березень 2019 року становить 174 634,06 грн.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

13. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково.

13.1. Стягнуто з Верховного Суду України (01043, м. Київ, вул. П. Орлика, 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) заборгованість з заробітної плати у розмірі 174 634,06 грн.

13.2. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

14. Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до довідки Верховного Суду України від 08 квітня 2019 року б/н існує заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з липня 2018 року по березень 2019 року, яка становить 174 634,06 грн. Указана обставина визнається представником Верховного Суду України.

15. Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що прийнятий головою ліквідаційної комісії Верховного Суду України ОСОБА_3 наказ від 13 липня 2018 року № 127-к, так і залишився нереалізованим. Ураховуючи, що оспорювані дії та наказ не створили жодних правових наслідків для позивача у вигляді виникнення, зміни або припинення прав останньої, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині.

16. Також суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку щодо відсутності підстав для надання правової оцінки доводам учасників справи про те, що ОСОБА_3 немає повноважень на проведення ліквідації Верховного Суду України та незаконність процедури ліквідації Верховного Суду України в цілому, позаяк у межах спірних правовідносин підлягають з`ясування виключно обставини щодо проходження позивачем публічної служби.

ІV. Касаційне оскарження

17. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Головою комісії з припинення Верховного Суду України ОСОБА_4 подано до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 13 листопада 2020 року.

18. 23 листопада 2020 року ухвалою Верховного Суду вказана касаційна скарга залишена без руху та надано строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із обґрунтуванням наявності виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

19. На виконання вимог зазначеної ухвали Верховного Суду заявником касаційної скарги усунуто встановлені судом недоліки шляхом направлення копій касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, які надійшли до Суду 23 листопада 2020 року, та уточненої касаційної скарги, яка зареєстрована 30 листопада 2020 року.

20. Оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач-1 в уточненій касаційній скарзі зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

21. Обґрунтовуючи наявність виняткових обставин відповідач-1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо надання оцінки діям законного представника Верховного Суду України, яким є лише голова ліквідаційної комісії або інша особа, яка діє за дорученням голови ліквідаційної комісії. Інші особи не мають права представляти Верховний Суд України у його відносинах з третіми особами та виступати у суді від імені зазначеної установи.

22. Відповідач - 1 указує, що судами попередніх інстанцій не враховано сформовану правозастосовчу практику, зокрема Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 30 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/16935/18 дійшов висновку, що право на підпис позовної заяви, поданої від імені Верховного Суду України, як юридичної особи, яка перебуває у стані припинення, належить голові комісії з припинення або ліквідатору, яким, згідно з даними Реєстру, є ОСОБА_3 .

23. Крім того, заявник касаційної скарги наголошує, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, з огляду на розгляд Конституційним Судом України конституційного подання в частині припинення Верховного Суду України, рішенням якого норма про припинення цієї юридичної особи неконституційною не визнавалася, а лише оцінювалася конституційність ліквідації Верховного Суду України саме як органу судової влади, а не як юридичної особи. Отже, на думку відповідача-1, рішення Конституційного Суду України жодним чином не впливає на повноваження ліквідаційної комісії і процедуру ліквідації.

24. Таким чином, відповідач-1 у касаційній скарзі обґрунтував наявність підстав, за яких рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

25. У касаційній скарзі відповідач-1 також зазначає, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

26. На обґрунтування підстави для касаційного оскарження, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу (пункт 1 частини другої статті 353 КАС України); суди встановили обставини, мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 353 КАС України).

27. Відповідач-1 стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не врахували, що належним представником Верховного Суду України як юридичної особи, може бути лише голова ліквідаційної комісії або член ліквідаційної за дорученням голови ліквідаційної комісії. Інші особи не мають права представляти Верховний Суд України у його відносинах із третіми особами та виступати у суді від імені зазначеної установи. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/16935/18.

28. Таким чином, судами не взято до уваги та не досліджено той факт, що довідки про заробітну плату й інші доходи, наявні в матеріалах справи, видані в. о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_5 , який не має права на підписання таких документів як в межах трудового, так і цивільного законодавства. Повноваження щодо надання вказаних довідок належать виключно до компетенції ліквідаційної комісії Верховного Суду України, яка в свою чергу має право нараховувати заробітну плату працівникам апарату Верховного Суду України.

29. Відповідач-1 указує, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не надали належної оцінки довіреності представника Верховного Суду України Охрімчук Н. В. і ухвалили рішення на підставі доказів і документів, що подані та підписані особою, яка не має на це належних повноважень.

30. У зв`язку із зазначеним відповідач-1 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог та направити справу № 640/6432/19 на новий розгляд до суду першої інстанції.

31. Колегія суддів, вважаючи доведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2020 року відкрила касаційне провадження та витребувала з Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи №640/6432/19.

32. 10 грудня 2020 року матеріали справи №640/6432/19 надійшли до Верховного Суду.

33. 14 грудня 2020 року на електронну пошту Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, підписаний в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_5

34. 21 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, підписаний в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_5 , у паперовій формі.

35. 19 січня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, підписаний позивачем. У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що касаційна скарга підписана головою ліквідаційної комісії, натомість відповідачем у справі є голова комісії з припинення. Крім того, за доводами позивача, ОСОБА_4 призначена протиправно, отже, вона не має права вчиняти дій, які б мали юридичне значення. Протиправність призначення ОСОБА_4 , так само як і ОСОБА_3 , позивач доводить на підставі того, що Верховний Суд України не було ліквідовано у належний спосіб - не видано відповідного Закону України. Фактично ліквідації органу з конституційним статусом не відбулося, що підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року.

36. У зв`язку із зазначеним позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

37. 18 лютого 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання позивача про закриття касаційного провадження вмотивоване тим, що ліквідаційна комісія Верховного Суду України не утворена у належний спосіб, а ОСОБА_4 не є її Головою.

38. Ухвалою від 01 березня 2021 року адміністративну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 30 березня 2021 року о 14:00 год.

39. 22 березня 2021 до Верховного Суду надійшло клопотання про закриття касаційного провадження у справі, підписане в.о. Голови Верховного Суду України, вмотивоване тим, що касаційну скаргу підписала особа, яка не мала права її підписувати.

40. 30 березня 2021 року ухвалою Верховного Суду справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

41. 22 квітня 2021 року ухвалою Великої Палати Верховного Суду справу повернуто на розгляд відповідній колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

42. 20 травня 2021 року ухвалою Верховного Суду адміністративну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 22 червня 2021 року о 14:00 год.

43. 22 червня 2021 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 та в. о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_5 про закриття касаційного провадження в цій справі.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

44. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

45. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

46. Приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

47. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

48. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

49. Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

50. Згідно з частинами 2-3 цієї статті, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

51. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

52. Частинами першою - третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

52.1. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

52.2. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

53. Частиною 1 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

54. Відповідно до частин другої - третьої статті 5 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (надалі - Закон №889-VIII), відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

55. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

56. Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

57. Частиною 3 цієї статті визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

58. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

59. Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України припинення юридичної особи може відбуватися шляхом ліквідації.

60. Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

61. Частиною п`ятою статті 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

62. Відповідно до частини першої статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

63. Згідно з частинами третьою - четвертою статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

63.1. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

64. Згідно з частиною п`ятою статті 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.

65. Частиною десятою статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) установлено, що для державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи, прийнятого її учасниками або відповідним органом юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - відповідним державним органом, подаються такі документи: 1) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідного державного органу, про припинення юридичної особи; 2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, яким затверджено персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора, реєстраційні номери облікових карток платників податків (або відомості про серію та номер паспорта - для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), строк заявлення кредиторами своїх вимог, - у разі відсутності зазначених відомостей у рішенні учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - у рішенні відповідного державного органу, про припинення юридичної особи.

VІ. Позиція Верховного Суду

66. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

67. Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

68. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

69. Предметом позовних вимог у цій справі є визнання дій Голови ліквідаційної комісії Верховного Суду України ОСОБА_3 з видання наказу про звільнення ОСОБА_1 протиправними, скасування наказу від 13 липня 2018 року № 127-к, а також стягнення заборгованості з заробітної плати / за час вимушеного прогулу у розмірі, який відповідає довідці Верховного Суду України про заробітну плату й інші доходи від 08 квітня 2019 року.

70. У цій справі суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, уважав установленим, що позивачка як на час вирішення цієї справи, так і на час звернення до суду, займає посаду державної служби у Верховному Суді України, а оскаржуваний наказ голови комісії залишився нереалізованим.

71. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з Верховного Суду України заборгованості з заробітної плати у розмірі 174 634,06 грн суди попередніх інстанцій виходили з даних, наведених у довідці Верховного Суду України від 08 квітня 2019 року, яка підписана в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_5 .

72. Водночас у касаційній скарзі відповідач-1 наголошував на тому, що суди встановили обставини, мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, а саме: довідки про заробітну плату й інші доходи, наявні в матеріалах справи, видані в. о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_5 , який не має права на підписання таких документів як в межах трудового, так і цивільного законодавства.

73. Відповідно до частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

74. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

75. Згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 21 червня 2018 року Верховний Суд України знаходиться у стані припинення. Головою ліквідаційної комісії Верховного Суду України було визначено ОСОБА_3 , на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій та касаційного оскарження головою комісії з припинення визначено Верховного Суду України ОСОБА_4 .

76. Таким чином, судами попередніх інстанцій всупереч вимогам статей 74, 90 КАС України не надано жодної оцінки твердженням відповідача - 1 щодо недопустимості як доказу довідки, якою підтверджено розмір заборгованості позивача, оскільки відповідно до положень статті 105 Цивільного кодексу України саме до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.

77. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

78. Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

79. За частиною шостою статті 353 КАС України постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

80. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

81. Ураховуючи, що судами як першої, так і апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, на що посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також, межі доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог з направленням у цій частині позовних вимог справи на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до вимог статті 353 КАС України.

Керуючись статтями 250, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Голови комісії з припинення Верховного Суду України ОСОБА_4 задовольнити.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року в справі № 640/6432/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Голови комісії з припинення Верховного Суду України Соловйової Любові Володимирівни, Верховного Суду України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Державної казначейської служби України, про стягнення з Верховного Суду України на користь ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати у розмірі 174 634,06 грн та у цій частині справу направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

3. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року в справі № 640/6432/19 залишити без змін.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

Головуючий суддя: Н. В. Шевцова

Судді В. Е. Мацедонська

Л. О. Єресько