Справа № 420/11765/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/11765/20
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі № 420/11765/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом, в якому просила :

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-27253-51 від 16.10.2020;

зобов`язати відповідача видалити з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 запис про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 9708,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 15.02.2019 позивачкою помилково подано до ГУ ДПС в Одеській області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, реєстраційний № 23944, прийнятий відповідачем 18.02.2019.

В електронному кабінеті платника податків ФОП ОСОБА_1 в розділі Стану розрахунків з бюджетом контролюючим органом нарахована недоїмка в сумі 9 708,21 грн. Заборгованість позивачки виникла за рахунок поданого Звіту за 2018 рік № 23944 від 15.02.2019.

31.01.2020 вона подала заяву до Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області про визнання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік недійсним та таким, що подано помилково і з проханням виключити з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 заборгованість з ЄСВ в розмірі 9708,21 грн, натомість отримала відмову.

16.10.2020 ГУ ДПС прийнято податкову вимогу на загальну суму боргу платника єдиного внеску в розмірі 9708,21 грн.

Позивачка вважає таку вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що порядком № 435 не передбачено повторне подання звіту за один і той же період після граничного терміну подання Звіту, а також не передбачене самостійне виправлення зазначеного типу помилок. При цьому письмове звернення від платника щодо визнання звіту нечинним немає законодавчих підстав, оскільки пунктом 16 розділу ІІ Порядку № 435 визначено, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 14 грудня 2020 року позов задовольнив частково.

Визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-27253-51 від 16.10.2020.

Стягнув з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 700,00грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині задоволення позовних вимог, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- письмове звернення від платника щодо визнання звіту нечинним немає законодавчих підстав, оскільки пунктом 16 розділу ІІ Порядку № 435 визначено, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють відзив на позовну заяву.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 03.06.2004 до 25.06.2019 була зареєстрована як фізична особа-підприємець (дата запису: 21.07.2006, номер запису: 2 045864), що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.03.2019р. (а.с. 9).

Позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 видане 20.09.2007 (а.с. 11-12).

07.02.2019 позивачка подала до податкового органу звіт за 2018 рік (а.с. 14), в якому визначено суму нарахованого єдиного внеску в розмірі 9 828,72 грн (а.с. 15).

Відповідачем, враховуючи заявлені позивачкою у звіті про нарахування сум єдиного внеску за 2018 рік, в електронному кабінеті платника податків ФОП ОСОБА_1 в розділі Стану розрахунків з бюджетом нарахована недоїмка в сумі 9708,21 грн в рамках коду класифікації Для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять належну професійну діяльність (а.с. 16-17).

31.01.2020 позивачкою подано заяву до Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області про визнання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік недійсним та таким, що подано помилково і з проханням виключити з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 заборгованість з ЄСВ в розмірі 9 708,21 грн (а.с. 18-21).

На подану заяву отримано відповідь від ГУ ДПС в Одеській області за вих. № 2137/М/15-32-51-05-07 від 06.02.2020, що Порядком № 435 не передбачено повторне подання Звіту за один і той же період після граничного терміну подання Звіту, також Порядком № 435 не передбачено самостійне виправлення зазначеного типу помилок (а.с. 22-23).

ГУ ДПС в Одеській області після поданої позивачем заяви від 03.09.2019 з проханням видати податкове повідомлення-рішення (а.с. 32) прийнято податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму боргу платника єдиного внеску в розмірі 9 708,21 грн (а.с. 34).

Не погоджуючись з прийнятою відповідачем вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивачка звернулась до суд з вказаним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сплата єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні пенсійного віку може здійснюватися лише на добровільних засадах, а тому позивачка набула права на пільги щодо сплати єдиного соціального внеску з моменту досягнення нею пенсійного віку.

Відмовляючи у частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача видалити з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 запис про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 9708,21 грн, суд першої інстанції виходив із того, що визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-27253-51 від 16.10.2020 року рішенням суду є безумовною підставою для внесення відповідних відомостей в інтегровану картку платника податків згідно з пунктом 4 статті 2 Розділу 4 Порядку № 422.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закона України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI .

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У відповідності до частини 4 вказаної норми особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно абзаца 24 статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV) пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Приписами абзаці 22 статті 1 Закону №1058-IV унормовано, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом

Отже, досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону №1058-IV) є загальним страховим ризиком, який вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

Звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох визначених умов, зокрема: особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда та отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відтак, перша обов`язкова ознака звільнення фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, від сплати за себе єдиного внеску, потребувала наявності лише статусу пенсіонера за віком без умови сплати пенсії саме за віком, а друга ознака отримання відповідно до закону пенсії безвідносно до її виду.

До того ж, редакція частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI з 01.01.2018 Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VIII) отримала більш конкретне законодавче закріплення переліку осіб, на яких розповсюджується таке звільнення від сплати за себе єдиного внеску, а саме: особи (фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування), які не просто мають статус пенсіонера, а і безпосередньо отримують пенсію за віком.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, позивачка з 20.09.2017 є пенсіонеркою за віком.

З огляду на викладене, колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що на ОСОБА_1 розповсюджується пільга, встановлена частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VI щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 814/779/17 дійшла висновку про те, що частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону № 1058. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що частина 4 статті 4 Закону №2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком.

Отже, сплата єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку може здійснюватися лише на добровільних засадах, а тому позивачка набула права на пільги щодо сплати єдиного соціального внеску з моменту досягнення нею пенсійного віку.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що правильним є висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-27253-51 від 16.10.2020.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача видалити з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 запис про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 9 708,21 грн, колегія суддів зазначає, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Додатково колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону № 2464-VI добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, встановлений у частині 3 статті 10 Закону № 2464-VI, а саме, особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений у розділі V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449.

З матеріалів справи не вбачається, а відповідач не довів , що позивачка укладала з відповідачем договір про добровільну участь системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2018 рік.

Посилання апелянта на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 по справі № 420/3615/20, колегія суддів відхиляє, оскільки у відповідності до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі № 420/11765/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.