Справа № 200/1522/21-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 року справа №200/1522/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кальміусько-Нікольського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року (повне судове рішення складено 31 березня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/1522/21-а (суддя в І інстанції Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Кальміусько-Нікольського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року представник позивача Дяченко Олексій Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Кальміусько-Нікольського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі Територіальний центр) про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування зазначено, що з 19.05.2015 по 18.05.2020 позивач проходила військову службу у Територіальному центрі, який зарахований на грошове забезпечення до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Представник позивача вважав наявним право на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби, що передбачена ч.2 ст.15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби.

Зобов`язано Територіальний центр нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що позивач не мала десять календарних років на момент звільнення, що було підтверджено витягом з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11 від 21.02.2020, а тому виплата одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення не можлива.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 призначено наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.05.2015 №15-к на посаду діловода відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Іллічівсько-Володарського об`єднаного районного військового комісаріату Донецької області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України з 19 травня 2015 року, зараховано до списків особового складу, про що свідчить витяг з наказу від 19.05.2025 №95.

З 18 травня 2020 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі наказу від 18.05.2020 №141. Звільнення з військової служби у запас здійснено у зв`язку із закінченням строку контракту на підставі п.п. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.01.2020 № 11 ОСОБА_1 встановлена календарна вислуга 4 роки 7 міс. 12 дн., пільгова вислуга 8 років 5 міс., загальна 13 років 12 днів.

Листом від 22.03.2021 № 345 Територіальним центром повідомлено про перейменування центру згідно Директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 10.03.2020 №5дск.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною щодо виплати разового грошової допомоги при звільненні, передбаченою ч.2 ст.15 Закону № 2011-XII представник позивача звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Згідно абз.1 ч.2 ст.15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Зазначена норма кореспондується з п. 10 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).

За змістом правових норм абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII та абзацу третього пункту 10 Порядку № 393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

У розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги «за наявності вислуги 10 років і більше». При цьому законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо).

Крім того, законодавець не надає визначень ні «календарної вислуги років», ні «пільгової вислуги років». Правовими нормами Порядку № 393 та Закону № 2011-XII законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 806/2104/17, від 24.11.2020 у справі № 822/3008/17, яка відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню судом до спірних правовідносин.

Таким чином, у випадку звільнення з військової служби за закінченням контракту такі військовослужбовці мають права на одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше, незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на то пільгових умовах). Розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивач, як військовослужбовець, яка звільнена з військової служби за закінченням контракту та за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. Посилання на неналежного відповідача не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою місцевого суду з цього приводу витребовувались докази, проти відповідач це проігнорував, належних доказів не надано і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кальміусько-Нікольського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року в справі № 200/1522/21-а залишити без змін.

Повне судове рішення 13 липня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

І. В. Геращенко

А. А. Блохін