Справа № 2-а-10/2008
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-10/2008
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

09 липня 2021 року м. Київ

Суддя Шостого апеляційного адміністративного суду Пилипенко О.Є., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу РАЦСу Бахмацького райуправління юстиції та їх дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2008 року анульовано первинний запис цивільного стану про розірвання шлюбу від 12 липня 2004 року № 110, складений відділом РАЦСу Бахмацького райуправління юстиції Чернігівської області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою.

Перевіривши апеляційну скаргу, суддя - доповідач вважає, що вона не може бути прийнята до апеляційного провадження та підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 298 КАС України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Станом на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваної постанови, порядок і строки апеляційного оскарження передбачала ст. 186 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 вказаної статті заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Згідно з ч. 1 ст. 293 КАС України у редакції, чинній станом на час звернення до суду з апеляційною скаргою, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що днем проголошення постанови суду та виготовлення її повного тексту є 09 січня 2008 року. Заява про апеляційне оскарження постанови суду від 09 січня 2008 року до суду не подавалась, отже ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду апеляційної інстанції, що був передбачений ст. 186 КАС України строк. Так, зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що апелянт є донькою ОСОБА_3 , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем у справі № 2-а-10/2008 - ОСОБА_2 . На підставі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2003 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про що здійснено відповідний актовий запис. Уже після смерті ОСОБА_3 було прийнято оскаржувану постанову, яка на думку скаржника, порушує волю спадкодавця щодо позбавлення права ОСОБА_2 на успадкування її майна.

Суддя доповідач звертає увагу, відповідно до норм КАС України, строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказано, що про незгоду апелянта з постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2008 року свідчать численні звернення з моменту винесення постанови і до сьогоднішнього часу до судів та різних правових інстанцій, в тому числі до Бахмацької прокуратури (від 03.02.2009 року про ініціювання перегляду постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2008 року), до Міністерства юстиції України (грудень 2009 року) та до Ради Суддів України, 12 червня 2009 року ОСОБА_1 зверталась до апеляційного суду Чернігівської області з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, тощо.

Наведене свідчить, та підтверджується доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 достеменно, з 2008 року знала про наявність постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2008 року та неодноразово через різні інстанції намагалась оскаржити вищевказане рішення.

Як наголошено в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №826/14417/18, дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Аналогічних висновків дійшов й Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 року у справі № 640/25034/19.

З огляду на викладене, суддя - доповідач наголошує, що ОСОБА_1 не зазначено поважних причин пропуску строку до суду, адже про наявність спірної постанови апелянту відомо ще з 2008 року.

Згідно приписам ч. 2 ст. 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, згідно з якими апеляційна скарга залишається без руху.

Керуючись ст.ст. 169, 286, 296, 298, 325, 329 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без руху.

Встановити апелянту десятиденний строк з дня вручення даної ухвали протягом якого мають бути усунуті недоліки апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя: О.Є. Пилипенко