Справа № 520/16911/2020
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 р.Справа № 520/16911/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача Носов К.В.

представник відповідача Гаєвська І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 09.03.21 року по справі № 520/16911/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОВЧАНСЬКИЙ МІЖРАЙАГРОПОСТАЧ"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 19.08.2020 № про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" штрафних (фінансових) санкцій у сумі 250000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем здійснювався у перевіряємий період відпуск пального через паливороздавальні колонки з використанням РРО, що в розумінні Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" вважається роздрібною торгівлею. Інформацію про проведені розрахункові операції з застосуванням РРО передається платниками податків до Державної податкової служби України щоденно в електронному звіті та зберігається на відповідному сервері. Таким чином, здійснення операцій із РРО підпадає під визначення роздрібної торгівлі пальним та вимагає отримання ліцензії на цей вид діяльності, відповідно до ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального". В ході перевірки, на підставі наданих документів, та згідно інформаційної бази ДПС України, на яку надходять електронні копії роздрукованих документів встановлено, що товариством у період з 01.07.2019 по 27.08.2019 (на момент відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним) здійснювався відпуск пального для власного споживання через паливнороздавальні колонки з використанням реєстратора розрахункових операцій за місцем роздрібного продажу - АЗС за адресою вул. Чубаря, 2-А, м. Вовчанськ, Харківська область, що у розумінні Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" вважається роздрібною торгівлею пальним. Таким чином, рішення про застосування фінансових санкцій від 19.08.2020 № є законним та обґрунтованим.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13 липня 2020 року Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, підпунктів 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 пункту 19-1 статті 19-1 Податкового кодексу України, частини 1 статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" винесено наказ № 2181 "Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" за місцем фактичної провадження діяльності у господарському об`єкті, розташованому за адресою: вул. Чубаря, 2-А, м. Вовчанськ, Харківська область.

У період з 16.07.2020 по 24.07.2020 за місцем провадження господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" за адресою: вул. Чубаря, 2-А, м. Вовчанськ, Харківська область співробітниками Головного управління ДПС у Харківській області проведено фактичну перевірку з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України вимог, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва та обігу підакцизних товарів.

Результати перевірки оформлені актом від 24.07.2020 № 1060/20-28-32-01/ НОМЕР_1 , яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: порушення вимог пункту 20 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Перевіркою встановлено, що за адресою: вул. Чубаря, 2-А, м. Вовчанськ, Харківська область розташовано автомобільну заправочну станцію (АЗС), на якій суб`єктом господарювання ТОВ "Вовчанський Міжрайагропостач" організовано діяльність по реалізації підакцизних товарів, а саме: пального в асортименті.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" для здійснення роздрібної торгівлі пальним отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним № 190052 від 28.08.2019, терміном дії з 28.08.2019 до 28.08.2024.

В ході перевірки, на підставі наданих документів, та згідно інформаційної бази ДПС України, на яку надходять електронні копії роздрукованих документів встановлено, що товариством у період з 01.07.2019 по 27.08.2019 (на момент відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним) здійснювався відпуск пального для власного споживання через паливнороздавальні колонки з використанням реєстратора розрахункових операцій за місцем роздрібного продажу - АЗС за адресою вул. Чубаря, 2-А, м. Вовчанськ, Харківська область, що у розумінні Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" вважається роздрібною торгівлею пальним.

Не погоджуючись із висновками перевірки, позивач надав до Головного управління ДПС у Харківській області письмові заперечення на акт перевірки, проте листом від 14.08.2020 № 29202/10/20-40-32-01-17 контролюючий орган повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач", що висновки акту фактичної перевірки відповідають фактичним обставинам справи та залишаються без змін.

На підставі висновків акту перевірки від 24.07.2020 № 1060/20-28-32-01/907668 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 19.08.2020 № , яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок за порушення частини 20 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Товариство з обмеженою відповідальності "Вовчанський Міжрайагропостач" скористалось правом адміністративного оскарження та направило до Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення, проте рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 10.11.2020 № 32174/6/99-00-06-02-06-06 скаргу позивача залишено без задоволення, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 19.08.2020 № - залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням Товариство з обмеженою відповідальності "Вовчанський Міжрайагропостач" звернулось до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач на виконання положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірності спірного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом пального на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" №481/95 від 18.12.1995.

Підпунктом 6 пункту 2 розділу II Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23.11.2018 №2628-VIII внесено зміни до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", які набрали чинності з 1 липня 2019 року та якими запроваджено ліцензування діяльності усіх суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво, зберігання, оптову та роздрібну торгівлю пальним.

Відповідно до частин 20, 21, 30, 32, 33, 34, 35 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (в редакції Законів України від 23.11.2018 року №2628-VIII, від 18.12.2019 року №391-IX) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з абзацом 9 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

Так, аналізуючи вищенаведені положення Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", суд зазначає, що саме за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії до суб`єкта господарювання застосовуються штрафні (фінансові) санкції.

В свою чергу, у статті 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (в редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII, від 18.12.2019 №391-IX) вказано, що:

- роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції /автогазозаправної станції/ газонаповнювальної станції/ газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів;

- місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.

Термін "пальне" вживається в цьому Законі у значенні, наведеному в Податковому кодексі України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.141 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 215.1 статті 215 Податкового кодексу України пальне, у тому числі товари (продукція), що використовуються як пальне для заправлення транспортних засобів, обладнання або пристроїв з двигунами внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення, з двигунами внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням, з двигунами внутрішнього згоряння з кривошипно-шатунним механізмом та коди яких згідно з УКТ ЗЕД не зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 цієї статті (крім газу природного у газоподібному стані за кодом 2711 21 00 00 згідно з УКТ ЗЕД) належать до підакцизних товарів.

Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу / акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками; при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу / акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:

а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;

б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які: призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг; належать іншим особам; виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника;

в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.

Аналізуючи норми Податкового кодексу України та Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" суд приходить до висновку, що при відпусканні пального на власні потреби через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, такі колонки є лише засобами вимірювання пального, а отже, отримувати ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним не потрібно.

Так, відповідно статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Тобто, розрахунковою операцією є приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг).

Проаналізувавши наведені вище норми податкового законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі відпуску пального через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки за готівкові кошти, по талонам, скретч-карткам, смарт-карткам, житонам, така операція буде вважатися розрахунковою відповідно до статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Саме така діяльність підпадає під визначення роздрібної торгівлі пальним та вимагає отримання ліцензії на цей вид діяльності.

Як свідчать матеріали справи контролюючим органом встановлено, що у період з 01.07.2019 по 27.08.2019 позивачем здійснювалась роздрібна торгівля пальним для власного споживання через паливнороздавальні колонки з використанням реєстратора розрахункових операцій.

Поряд із тим, Головним управлінням ДПС у Харківській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби надано до суду дані інформаційної бази ДПС України, на сервери якої надходили електронні копії розрахункових документів реєстратора розрахункових операцій, який зареєстрований ТОВ "Вовчанський Міжрайагропостач" за період з 01.07.2019 по 27.08.2019, що є додатком до акту фактичної перевірки від 24.07.2019 № 1060/20-40-32-01-08/ НОМЕР_2 .

Із вказаних даних (рядок 9 та 11 додатку) судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" не здійснювався ані в готівковій, ані в безготівковій формі розрахунок за відпуск пального - сума операції 0, оскільки вказане пальне використовувалось у власній господарській діяльності.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основними видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.16 Вирощування прядивних культур; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.30 Роздрібна торгівля пальним; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Так, на підтвердження використання пального у власній господарській діяльності позивачем надано копії техпаспортів на власний транспорт Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач", копію наказу № 50/1-П від 27 червня 2019 року, яким встановлено режим роботи АЗС, у зв`язку із запровадженням ліцензування роздрібної торгівлі пальним, копії відомостей про видачу палива на власні потреби за липень-серпень 2019 року.

Крім того, факт використання пального у власній господарській діяльності не заперечується і контролюючим органом, що також зазначено в акті перевірки.

Таким чином ,судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що доказів здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" саме роздрібної торгівлі пальним у період з 01.07.2019 по 27.08.2019 контролюючим органом не надано.

Колегія суддів зазначає, що абзацом 9 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", відповідно до якого позивача притягнуто до відповідальності, штрафні санкції передбачені саме за порушення - роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії.

Письмові докази свідчать, що контролюючим органом документально не встановлено факту роздрібної торгівлі пальним у період з 01.07.2019 по 27.08.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач", у зв`язку із чим, і висновок про застосування штрафних санкцій до позивача є передчасним.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що документом, який регулює порядок відпускання ПММ для транспортних засобів є Інструкція про порядок приймання транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена спільним наказом Мінпалива та енергетики України, Мінекономіки України, Мінтранспорту та зв`язку України, Держкомітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05 2008 № 281/171/578/155 (Інструкція № 281).

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Відповідно до підпункту 4.2.5.5 Інструкції № 281 місцеве керування паливороздавальною колонкою та оливороздавальною колонкою має передбачати можливість функціонування з РРО.

Підпунктом 4.2.5.6 Інструкції № 281 обумовлено, що обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником сумарного обліку паливороздавальною колонкою за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0.1 відс. від об`єму відпущених пального або олив.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства можна дійти висновку, що відпуск пального через АЗС, не залежно чи для використання у власній господарській діяльності, чи для роздрібної торгівлі, повинен здійснюватися із застосуванням спеціалізованих комп`ютерно-касових систем, які включені до Держреєстру та відповідають Технічним вимогам та забезпечують відпуск пального у єдиному технологічному циклі з друкуванням фіскального чеку.

Тобто, позивачем правомірно проводились операції по відпуску пального для власного споживання саме через РРО.

Крім того, суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що 10.06.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" вперше звернулось до Головного управління ДПС у Харківській області із заявою на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, тобто позивач вживав дії на отримання ліцензії.

Вищий орган виконавчої влади України з метою реалізації положень Закону України № 481 в частині внесених змін Законом України № 2628-VІІІ, лише 19 червня 2019 року Постановою № 545 (набрала чинності 1 липня 2019 року) пункт 6 переліку органів ліцензування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2015 року № 609, виклав в новій редакції, доповнивши його новим видом ліцензійної діяльності (зокрема, роздрібна та оптова торгівля пальним, зберігання пального), визначивши орган ліцензування - ДФС, територіальні органи ДФС.

Поряд із тим, листом ДФС від 30 травня 2019 року за № 17014/7/99-99-12-01-01-17 суб`єктів господарювання повідомлено про можливість подати документи для отримання ліцензії з 12 червня 2019 року, при цьому, фактично отримати ліцензію для здійснення оптової торгівлі пальним можливо було не раніше 1 липня 2019 року, що є днем набрання чинності норм Закону України № 2628-VІІІ щодо ліцензування, в тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії.

Отже, зволікання з боку держави в особі її органів виконавчої влади (КМУ, ДФС) щодо визначення органу ліцензування та, відповідно, зменшивши суб`єкту господарювання строк для реалізації права на отримання ліцензії до набрання чинності норм Закону України № 2628 щодо ліцензування, призвело б до необхідності зупинення діяльності суб`єкта господарювання. Зокрема, підприємство мало 18 днів для подання відповідної заяви, в той час, як органу ліцензування Законом надано 20 днів на розгляд заяви про отримання ліцензії.

Зазначені дії органів виконавчої влади є прикладом порушення ними принципу "належного урядування", які призвели до перешкод в господарюванні для добросовісних платників.

Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, колегією суддів з метою забезпечення дії в Україні принципу верховенства права враховано судову практику Європейського суду з прав людини.

Так, у пунктах 70-71 рішення по справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, "Тошкуца та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі "Звежинський проти Польщі", в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Суд визнає, що затримка в отриманні ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю законодавчо визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом № 2628-VIII.

При цьому, позивач вживав усіх необхідних заходів для своєчасного отримання відповідної ліцензії, оскільки із заявою про отримання ліцензії позивач звернувся 10.06.2020.

Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, колегія суддів бере до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав.

Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Верховного Суду від 4 листопада 2020 року у справі № 160/10203/19, від 01 грудня 2020 року у справі № 580/1550/20.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що відповідачем не надано до суду доказів роздрібної торгівлі пальним у період з 01.07.2019 по 27.08.2019, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач на виконання положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку із чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський Міжрайагропостач" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року по справі №520/16911/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 по справі № 520/16911/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 12.07.2021 року