Справа № 380/12062/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

в с т а н о в и в:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу № 212597 від 20.10.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем ототожнено власника транспортного засобу із автомобільним перевізником, в той час коли власник транспортного засобу виступав лише водієм у спірних правовідносинах. При цьому наголошує, що в силу норм ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть виключно перевізники. Позивач також наголошує, що штраф застосовано за відсутності затвердженої методики зважування сипучих вантажів та із порушенням процедури габаритно-вагового контролю. Також зазначає, що відповідачем не надано документів про справність обладнання, яким проведено відповідне зважування.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Щодо процесуальних дій у справі суд зазначає, що ухвалою судді від 21.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 27.05.2021 витребувано в Управління Укртрансбезпеки у Львівській області докази, що вимірювальне і зважувальне обладнання, яким здійснювався габаритно-ваговий контроль транспортного засобу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відповідало вимогам пунктів 12, 13 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

05.09.2020 року відповідачем на підставі довідки №0004615 від 05.09.2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №028940.

Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №212597 від 20.10.2020 на позивача накладено адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн 00 коп.

Мотивами згаданої постанови є порушення позивачем абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Не погодившись із згаданою постановою позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2344-III).

Згідно з ч.14 ст.6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п.2 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1567) державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Під час проведення згаданої перевірки був зупинений транспортний засіб DAF, номерний знак НОМЕР_1 , причіп Wilcox, модель Step Frame Tipper, номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований на позивача.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Частиною четвертою цієї ж норми передбачено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

За наслідками габаритно-вагового контролю згаданого транспортного засобу було встановлено наступні порушення: навантаження на вісь 12,17 т при нормативно допустимому 11 т.

На підставі довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0004615 від 05.09.2020 контролюючими особами складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №028940 від 05.09.2020.

Як передбачено абз.15 ч.1 ст.60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Враховуючи зміст вищевказаних норм, слідує висновок, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Таким чином, приписи ст.60 Закону № 2344-III передбачають наявність спеціального суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, з наступними змінами та доповненнями (далі - Правила №363).

Згідно із абзацом 18 розділу І Правил №363 перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Абзацом 26 розділу І Правил №363 передбачено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно товарно-транспортної накладної № 380 від 04.09.2020, автомобільний перевізник ТОВ «МВ-Трансбуд», водій ОСОБА_1 транспортним засобом DAF, номерний знак НОМЕР_1 , причіп номерний знак НОМЕР_2 , здійснив перевезення вантажу «пшениця 2 класу врожаю 2020» з с. Городище-2 Луцького району Волинської області, вул. Шкільна,32 в с. Визирка Лиманського району Одеської області, вул. Морська, будинок, 1, вантажовідправник ТзОВ «Городище».

Водій транспортного засобу DAF, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 вказаний і в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №028940 від 05.09.2020.

Наведе дозволяє суду прийти до висновку, що автомобільним перевізником у даному випадку було ТОВ «МВ-Трансбуд», а не позивач у справі ФОП ОСОБА_1 .

Відтак, відповідач, застосувавши до позивача адміністративно-господарські санкції, помилково визначив його як перевізника, та як наслідок суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення. Наведене є достатньою підставою до визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування.

Щодо доводів позивача про те, що в акті про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю не зазначено відомостей щодо зважувального обладнання, суд зазначає, що форма таких документів затверджена Порядком № 1007/1207 та не передбачає зазначення таких даних.

За приписами п. п. 12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинно утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Що стосується зважувального обладнання, яким 05.09.2020 проводився габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача та його справності, судом встановлено, що такий здійснювався вагами автомобільними електронними AR-WIM зав. №0011094, виробника «ESIT», Турція. У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за № П 40 М 059049 20, яке чинне до 20.05.2021.

Щодо доводів позивача про те, що автомобіль позивача перевозив пшеницю, яка є сипучим вантажем та може переміщуватись по всім осям транспортного засобу під час руху, що в свою чергу, на переконання позивача, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу та причепа, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 2014 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі - Правил перевезення) на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.

Відповідно до пп. 8.14-8.15 Глави 8 Правил перевезення, завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно із п. 12.1 Глави 12 Правил перевезення, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001.

Пунктом 12.5 Глави 12 вказаних правил передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Згідно із п. 8.20 Глави 8 зазначених правил водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху.

Посилання позивача на специфіку вантажу і що за рахунок саме його пересипання мало місце перевищення встановлено допустимого осьового навантаження не виключає відповідальності перевізника за виявлені порушення.

Щодо аргументів позивача, з приводу того факту, що на час проведення рейдової перевірки методика зважування транспортних засобів, що здійснюють перевезення сипучих вантажів, - відсутня, суд зазначає, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Так, пункт 19 Порядку №879 виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №671 від 30.08.2017, яка набрала чинність 08.09.2017.

З огляду на зазначене станом на 05.09.2020 (дата проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача) необхідність використання співробітниками Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю методики, затвердженої Мінекономрозвитку, не передбачена жодним нормативно-правовим актом.

Правову позицію щодо відсутності потреби в використанні відповідної методики виклав Верховний суд України в Постанові від 02.08.2018 по справі №820/1420/17, де зазначено: «оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач, Суд вважає, що відповідачем правомірно складено спірний розрахунок плати за проїзд. Наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме скасування п. 19 Порядку №879 Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №671 без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.»

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача на підтвердження його правових позицій, суд доходить переконання, що оскаржена постанова не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені ч. 2 ст. 2 КАС України.

Додатково суд зазначає, що в силу положень ч.4 ст.159 КАС України, неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин у спірних правовідносинах кваліфікується як визнання позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI , пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Львівській області № 212597 від 20.10.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (79020, м. Львів, пр. Чорновола, 57).

Суддя Сидор Н.Т.