Справа № 360/1930/21
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

13 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1930/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо встановлення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, зобов`язання здійснення перерахунку та виплати,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

-визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення жовтня 2015 року та жовтня 2016 року як місяців, за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базових місяців) при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 18.05.2016 по 07.11.2017;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок доплату та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.05.2016 по 07.11.2017 в сумі 57140,91 грн, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) (а.с.1-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 з 18.05.2016 по 07.11.2017 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2017 №619- ос ОСОБА_1 було виключено зі списків особової складу та усіх видів забезпечення. Виходячи з відомостей, які були надані Військовою частиною НОМЕР_1 , а саме довідки від 03.02.2021 №185 та особистих карток грошового забезпечення №204 та №205 було встановлено, що відповідач у період з 18.05.2016 по 07.11.2017 протиправно застосовує жовтень 2015 року та жовтень 2016 року, як місяці за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін і проведення індексації грошового забезпечення (базові місяці). Позивач вважає, що позивачу в неповному обсязі здійснювалась нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, а в деякий період служби і взагалі не здійснювалася виплата індексації, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для і юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Позивач не погоджується з протиправними діями відповідача, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

15.06.2021 від відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційний номером 20520/2021 надійшов відзив на позовну заяву від 10.06.2021 №14/8075, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.39-48).

В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач прибув для подальшого проходження служби з Краматорського прикордонного загону та зарахований в списки особового складу та всі види забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 наказом від 18.05.2016 №250-ос «По особовому складу», та призначений 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Красна Талівка». Позивач був зарахований до списків частини, як солдат за призовом та контракт не укладався. Позивач виявив бажання продовжувати проходити військову службу, тому 26.10.2016 наказом начальника загону №532-ос «По особовому складу» з позивачем був укладений контракт про проходження військової служби строком на 6 місяців та призначений на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Красна Талівка» (3 тарифний розряд) та присвоєно військове звання «молодший сержант». 07.11.2017 наказом начальника загону №619-ос «По особовому складу» позивач був виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та вибув для подальшого проходження служби до Луцького прикордонного загону. Тобто, з військової частини НОМЕР_1 позивач не звільнявся, останнім місцем проходження служби був інший загін. Відповідач зазначив, що Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса є неприбутковою організацією, яка фінансується з Державного бюджету України та здійснює свою діяльність у відповідності до Конституції України, Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та інших нормативного-правових актів. Індексація грошового забезпечення здійснюється лише в межах бюджетних асигнувань. Відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядник коштів Державного бюджету Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгені Пікуса, одержує бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Відповідно до вимог бюджетного законодавства України Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгені Пікуса бере бюджетні зобов`язання та провадить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Нарахування індексації грошового забезпечення, тобто взяття бюджетного зобов`язання, без відповідних бюджетних асигнувань є порушенням бюджетного законодавства України, а тому нарахувавши у повному розмірі суми індексації за відсутності бюджетних асигнувань, установа порушить бюджетне законодавство. Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України в період 2015 -2019 років не здійснювало нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу в повному обсязі у зв`язку з відсутністю відповідних бюджетних асигнувань,затверджених кошторисом та штатним розписом. Стосовно базового місяця 2008 відповідач вказав, що відповідно до довідки-розрахунку індексації №487 від 25.05.2021 за весь час проходження служби (з червня 2016 по листопад 2017) позивачу була нарахована індексація грошового забезпечення у розмірі 1583,45 грн. Нарахування індексації грошового забезпечення, у тому числі визначення базового місяця для обрахунку індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень військової частини, як платника грошового забезпечення, в якому військовослужбовець проходить службу. Оскільки позивач до 18.05.2016 не проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , то при нарахуванні грошового забезпечення військова частина НОМЕР_1 керувалася лише наявними документами, а саме - даними грошового атестата, де базовий місяць зазначений жовтень 2015. Після укладення контракту на проходження військової служби у позивача змінився тарифний розряд з 2 на 3, та звісно змінився посадовий оклад з 530,00 грн на 565,00 грн, та як наслідок змінився базовий місяць на жовтень 2016 (позивач уклав контракт 26.10.2016, тому в особовій картці грошового забезпечення за 2016 рік в графі «посадовий оклад» посадовий оклад виплачений за 6 днів жовтня 2016 виплачено в листопаді 2016 року у сумі 571,77 грн, оскільки грошове забезпечення військовослужбовцям - один раз на місяць - у період з 15 по 20 число за поточний місяць (Інструкція про організацію фінансового господарства в органах Державної прикордонної служби України, затверджена наказом АДПСУ №155 від 28.02.2006). До 01.12.2015 будь-яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Таким чином, базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання тарифних окладів працівника. Відповідач вважає, що правомірно змінив базовий місяць з жовтня 2015 року на жовтень 2016 року, оскільки у позивача змінився посадовий оклад з 530 грн на 565 грн. Щодо посилання позивача на листи Мінсоцполітики від 29.12.2017 №122/0/66-17 та від 23.06.2020 № 76/0/214-20, відповідач вважає, що вони не є нормативно-правовими актами, не ґрунтується на приписах ч. 1 ст. 58 Конституції України про дію нормативно-правових актів у часі, а тому, враховуючи ч.1 ст.19 Конституції України, не можуть свідчити про те, що відповідач, не визначивши для обчислення позивачу індексації базовим місяцем січень 2008 року діяв протиправно. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом по справі вчинено такі процесуальні дії:

-ухвалою суду від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.32-33).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Відповідно до витягу із наказу начальника Луганського прикордонного загону Державної прикордонної служби від 18.05.2016 №250-ос зараховано до списків особового складу загону та всіх видів грошового забезпечення солдата за призивом ОСОБА_1 , який прибув з Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України та призначено патрульним (за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії-водія) 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » III категорії (тип Б), ВОС 100594Р, 2 тарифний розряд. Вважати таким що приступив до виконання обов`язків за посадою, з 18 травня 2016 року (а.с.10).

З витягу з наказу начальника Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26.10.2016 №532-ос укладено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строком на шість місяців та призначено солдатом за призовом ОСОБА_1 , молодшим інспектором прикордонної служби 2 категорії - водієм 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Красна Талівка» III категорії (тип Б), ВОС 108979Р-037, 3 тарифний розряд, звільнивши з посади патрульного (за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія) 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Красна Талівка» ІІІ категорії (тип Б), ВОС 100594, 2 тарифний розряд. Контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строком на шість місяців, з 26 жовтня 2016 року по 25 квітня 2017 року (а.с.54).

З витягу із наказу начальника Луганського прикордонного загону Державної прикордонної служби від 07.11.2017 №619-ос зараховано до списків особового складу загону та всіх видів грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 , молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Красна Талівка» III категорії (тип Б), який вибуває для подальшого проходження служби до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України виключено із списків особового складу 07 листопада 2017 року. Щорічну основну відпустку за 2017 рік використав у кількості 30 діб. Грошову допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення отримав (а.с.11).

З довідки-розрахунку про індексацію №487 від 25.05.2021 вбачається, що ОСОБА_1 у спірний період індексація взагалі не виплачувалась у зв`язку з відсутності фінансування (а.с.49).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено в статті 12 Закону №2011-XII. Так, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з статтею 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Стаття 4 Закону №1282-XII визначає підстави для проведення індексації. Так, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Частиною другою статті 5 Закону №1282-XII визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (частина перша статті 9 Закону №1282-XII).

Відповідно до норм статті 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (пункт 5 Порядку №1078).

Згідно з пп.2) пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду:

« […] 24. Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. 25. У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. 26. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17. 27. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 28. Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що у 2016 - 2017 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, а тому відповідач діяв правомірно. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі […]», постанова від 23.10.2019 у справі №825/1832/17;

- « 32. […] Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. 33. Також Верховний Суд звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин», постанова від 07.08.2019 у справі №825/694/17.

Нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено здійснення індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищити грошові доходів громадян для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 з 18.05.2016 по 07.11.2017 (а.с.10,11).

З 18.05.2016 по 07.11.2017 включно ВЧ НОМЕР_1 не здійснювала виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення (а.с.12).

Відповідач пояснює таку ситуацію відсутністю фінансових ресурсів відповідних бюджетів.

Суд вважає неприйнятними такі доводи відповідача.

Суд зазначає, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовця є однією з державних гарантій щодо оплати праці, тому така підлягає обов`язковому нарахуванні та виплаті і не повинна ставитись в залежність від бюджетних асигнувань відповідача. Оскільки відповідач не провів нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період починаючи з 18.05.2016 по 07.11.2017, тому повинен був вчинити ці дії до виключення його із списків особового складу військової частини.

Оскільки відповідач такі дії не вчинив, суд кваліфікує цю ситуацію як протиправну бездіяльність відповідача.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

-визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

-визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

-визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

-інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Судом встановлено, що відповідачем у даному випадку допущена протиправна бездіяльність, а не дії, як зазначив позивач.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає належним способом захисту прав позивача зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 07.11.2017.

Суд враховує, що саме такий спосіб захисту прав колишніх військовослужбовців (прийняття рішення зобов`язального характеру) усталеним в практиці Верховного Суду як суду касаційної інстанції при перевірці рішень судів у спорах щодо невиплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям (про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за певний період).

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок доплату та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.05.2016 по 07.11.2017 в сумі 57140,91 грн, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), суд зазначає наступне.

Суд на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Релевантними є такі висновки Верховного Суду:

І) питання передчасності позовних вимог щодо визначення судом базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення висвітлено в правовій позиції Верховного Суду в постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/92203570) такого змісту:

«[…]31. Разом з тим, як вірно було зазначено судами попередніх інстанцій, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення. […]

37. У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.

38. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

39. За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої та апеляційної інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2004 року» відсутні».

У вказаній справі суд дав оцінку протиправній бездіяльності відповідача щодо ненарахування позивачу індексації грошового забезпечення за певний період проходження позивачем служби (травень 2016 року - листопад 2017 року).

Суд з`ясував, що відповідач з огляду на відсутність фінансових ресурсів взагалі не здійснював нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , тому питання про визначення базового місяця для такого нарахування та його правильність наразі є передчасними.

На виконання цього рішення суду відповідач, нараховуючи індексацію грошового забезпечення позивача, повинен провести математичні обчислення та для визначення елементів для проведення розрахунків повинен визначити базовий місяць, що дозволить провести обчислення відповідного відсотка інфляції.

Визначення такої складової розрахунку на цій стадії розвитку правовідносин належить до виключної компетенції відповідача, а суд не повинен його підміняти. Суд наділений повноваженнями перевірити правильність розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини, проте у цій ситуації відповідач таке нарахування взагалі ще не здійснював, оскільки вважав, що цьому заважає відсутність фінансування. Тому в межах цієї справи питання визначення базового місяця не входить в предмет доказування, оскільки спір щодо механізму нарахування індексації між сторонами ще не виник, тому немає підстав вирішувати це питання (щодо можливих помилок відповідача при нарахуванні суми індексації) на майбутнє. Тому суд вважає позовну вимогу про визначення конкретного базового місяця передчасною та такою, що не підлягає до задоволення.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з корегуванням способу захисту порушених прав позивача.

Оскільки позивач від сплати судового збору в силу пунктів 1, 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений, враховуючи приписи статті 139 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 262, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо встановлення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, зобов`язання здійснення перерахунку та виплати - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 07.11.2017.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 07.11.2017.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова