Справа № 640/21518/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві в якому просив:

- визнати протиправним податкове повідомлення-рішення від 30.07.2019 № 0-2653 щодо нарахування 1463,80 грн. - податкове зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості" (податковий період 2018),

- визнати протиправним податкове повідомлення-рішення від 30.07.2019 № 0-2653 щодо нарахування 1,24 грн. податкове зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості" (податковий період 2018).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з перебуванням у власності останнього наступних об`єктів (а.с. 97):

квартира, АДРЕСА_1 (податкове повідомлення - рішення від 30.07.2019 року № 0-2653 на суму 1463,80 грн.);

квартира, АДРЕСА_2 (податкове повідомлення-рішення № 0-2653 на суму 3897,32 грн., не є предметом оскарження у даній справі);

гараж № НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , - податкове повідомлення-рішення №0-2653 на суму 1,24 грн.

Не погоджуючись з зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, 14.08.2019 позивач звернувся до Державної фіскальної служби зі скаргою, в якій вказав, що не є власником кв. АДРЕСА_4 , адже ця квартира була подарована ще 27.05.2016 і даний факт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

11.10.2019 р. ДФС України надала своє рішення № 5251/6/9900.08-05-04, в якому зазначила, що інформація про продаж квартири по АДРЕСА_5 відсутня в реєстрі, а тому позивач має звернутися до контролюючого органу і надати свої відомості.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Позивач зазначив, що він не є власником квартири на ОСОБА_3 , а паркомісце/машиномісце не підпадає під визначення об`єкта оподаткування. Спірні рішення, на думку позивача, прийняті з порушенням строку, вказаного в п. 266.7.2. ПК України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п/п. 266.1.1. ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п/п. 266.2.1. ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п/п. 266.3.1. ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

У свою чергу, відповідно до п/п. 266.3.2. ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п/п. 266.5.1. ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п/п. 266.6.1. ПК України).

У даному випадку, суд звертає увагу, що база оподаткування обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відносно квартири по АДРЕСА_5 спірне рішення сформовано на підставі даних Реєстру, що відображено і у додатку до спірного рішення у вигляді Розрахунку податку (т.1, а.с. 29), а відтак відсутні підстави для висновку про помилковість дій відповідача та протиправність оскаржуваного рішення.

В цьому контексті суд зазначає, що база оподаткування також формується на підставі оригіналів відповідних документів, поданих платником податків контролюючому органу.

Однак, у даному випадку відсутні докази подання позивачем оригіналів документів контролюючому органу, у т.ч. під час оскарження, щодо відчуження квартири по АДРЕСА_5 .

Щодо наданої позивачем фотокопії договору дарування (а.с. 83-84), слід зазначити, що вказані факти не підтверджується відомостями відносно його державної реєстрації.

Щодо оподаткування "машиномісця", слід зазначити, що позивачем не надано копії правовстановлюючих документів на цей об`єкт. Слід зазначити, що відповідно до даних Реєстру (т.1, а.с. 102) об`єкт за адресою АДРЕСА_3 , визначений як гараж НОМЕР_1 .

Відповідно до п/н. 14.1.129-1 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки.

Отже, суд не вбачає підстав для визнання протиправними дій ГУ ДФС щодо застосування до цього об`єкту правил ст. 266 ПК України.

Відносно того, що спірні рішення прийняті з порушенням встановленого строку, слід зазначити, що відповідно до п/п. 266.7.2. ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

У даному випадку первинні ППР прийняті 17.05.2019 року. Надалі позивач звернувся до контролюючого органу з листом від 05.07.2019 (вх. від 11.07.2019) у відповідь на який ГУ ДФС запропонувало провести звірку в порядку п/п. 266.7.3. ПК України, яка проводиться на підставі оригіналів документів. Як вже зазначалося, позивач не надав доказів надання контролюючому органу оригіналів документів на вказані вище об`єкти.

Спірні рішення були прийняті 30.07.2019 на заміну первинних, у зв`язку з чим суд не вбачає порушення розумного строку прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк