Справа № 200/608/21-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року справа №200/608/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г.М., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника позивача Турутіна О.В., представника відповідача Озацької О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» та Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 р. у справі № 200/608/21-а (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод» (далі позивач, ТОВ «НМЗ») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 24.12.2020 № .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення рішення Офісу великих платників податків ДПС від 24.12.2020 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 1075726 грн. 63 коп. та застосування штрафних санкцій у розмірі 537863 грн. 31 коп; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби на користь приватного акціонерного товариства Новокраматорський машинобудівний завод сплачений судовий збір у розмірі 22700 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 24.12.2020 р № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 17 953.37 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 8 976.69 грн, та прийняти нове у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ «НКМЗ» та визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 24.12.2020 р № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 17 953.37 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 8 976,69 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не було отримано розрахунки коригування до податкових накладних від ТОВ «АРТХА ГРУПП». Апелянт зазначає, що якщо продавець своєчасно не склав розрахунок коригування до податкової накладної, платник податку - покупець повинен врахувати норми ПКУ щодо загальних правил формування податкового кредиту. За п. 198.3. ст. 198 ПК України,- податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Отже, у випадку перегляду цін за умовами договору відбувається зміна суми контрактної вартості, а тому покупець-платник ПДВ має здійснити коригування сум податкового кредиту, сформованого при придбання товарів/послуг , за результатами податкового періоду, в якому відбувся такий перерахунок. Коригування податкового кредиту здійснюється незалежно від факту отримання розрахунку коригування до податкової накладної, щодо загальних правил формування податкового кредиту. З огляду на наведені норми позивач правомірно та обґрунтовано здійснив коригування податкового кредиту на підставі бухгалтерської довідки. У липні 2020р. від контрагента було отримано розрахунок коригування від 30.06.30. № 18 на суму ПДВ «-13 710,84 грн.» до податкової накладної від 09.12.2019 № 4 на суму 631 852,53 грн. у т.ч. ПДВ 105 308,75 грн. Зазначений розрахунок коригування не відображено в податковій декларації за червень 2020 р., оскільки коригування податкового кредиту за даною операцією позивач здійснив на підставі бухгалтерської довідки та задекларував у податковому періоді, в якому відбувся перерахунок вартості тобто у травні 2020 року. Розрахунок коригування від 20.06.2020 р. № 11 та акт коригування ціни на суму ПДВ «-4 225,95 грн.» до податкової накладної від 16.12.2019 р. № 5 на суму 108 536,82 грн. в т.ч. ПДВ 18 089,47 грн. позивач отримав від контрагента у серпні 2020 р. Розрахунок коригування зареєстрований у ЄРПН - 13.08.2020 р. Зазначений розрахунок коригування не відображений в податковій декларації за червень 2020 р., оскільки коригування податкового кредиту за даною операцією позивач здійснив на підставі бухгалтерської довідки у липні 2020 р. З вищезазначеного вбачається, що позивач, діючи у відповідності до норм статей 192 і 198 ПКУ, здійснив коригування податкового кредиту у травні на підставі документів, які складено згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та підписано обома сторонами. Отже, позивач не порушив вимог податкового законодавства в частині формування податкового кредиту.

Також апелянт зазначає, що відповідно до п. «б» пп. 201.11 ст. 201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної є касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку). Згідно з Наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 р. № 841 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт , та порядку його складання», документи, що підтверджують витрати понесені підзвітною особою під час відрядження або виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, подаються разом зі Звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, тобто не пізніше п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії. У листі ГФС від 09.06.2015 р. № 11999/6/99-99-19-01-01-15 «Про надання роз`яснення (проблемних питань, що виникають у процесі практичного застосування податкового законодавства)»; ЗІР, категорія 101.13 зазначено, що «датою формування податкового кредиту є дата подання авансового звіту, за умови що такі послуги придбані для використання в оподатковуваних операціях». Позивач не укладав договір з готелем ЕКСПРЕС АТ «УЦОП», ІПН 31485055 про надання послуг паркування, і відряджений співробітник сплачував за послуги паркування готівкою, про що було складено «Звіт про використання коштів, виданих на відрядження» № 20060006 від 01.06.2020 р. Під час проведення перевірки контролюючому органу було надано документи, що підтверджують витрати на відрядження, зокрема касовий чек № 46146 від 27.05.2020. Отже, позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту червня 2020 р. суму ПДВ 16,67 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що судом не надано належної оцінки доказам відповідача на підтвердження факту, що в первинних документах, складених контрагентами на адресу ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», зазначені господарські операції, які фактично не відбувались. Під час проведених відповідачем заходів в ході проведення перевірки господарських операцій позивача з ТОВ «Агромет А» не підтверджено факт транспортування товару, транспортування товару, не підтверджено пункт навантаження товару, отже не підтверджено господарські операції з ТОВ «АРОМЕТ А» до покупця ПрАТ «НКМЗ». Апелянт зазначає про непідтвердженість походження товару по ланцюгу постачання від контрагентів позивача ТОВ «Агромет А», ТОВ «Ельконт», ТОВ «МІАПРОМ», ПП «НІККА», ПП «СПЕЦ МЕТАЛ», ТОВ «Тайфун- Метеор», які не є виробниками товару який постачався. Апелянт зазначає, що в ході перевірки позивачем не надано сертифікати якості або інший первинний документ, що засвідчує виробника придбаних у контрагентів товарів. Також апелянт посилається на відсутність у ПП «НІККА» в користуванні, оренді або найму складу - пункту навантаження товару.

В підтвердження правомірності застосування контролюючим органом в спірному податковому повідомленні-рішення штрафної санкції в розмірі 50 % апелянт посилається на те, що вимоги норми п. 123.1 ст. 123 ПКУ щодо застосування до платників податків штрафних санкцій у розмірі 50 % пов`язані із повторним протягом 1095 днів визначені контролюючим органом суми податкового зобов`язання, а не з узгодженістю визначеного податкового зобов`язання згідно прийнятого податкового повідомлення-рішення. Судом не враховано наявність прийнятих відповідачем відносно позивача податкових повідомлень-рішень протягом останніх 1095 днів, що передують даті прийняття спірного ППР, які не оскаржувались платником податків та є узгодженими, саме: відповідачем, на підтвердження правомірності застосованих штрафних санкцій, до матеріалів справи надано податкове повідомлення-рішення від 07.12.2017 року №, яким на підставі акту від 17.11.2017 №90/28-10-50-07-12/05763599 зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 264480.58 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 132240,29 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення направлено платнику засобами поштового зв`язку та згідно поштового повідомлення про вручення, отримано платником податків 11.12.2017 року. Податкове повідомлення-рішення від 07.12.2017 року № є узгодженим та відповідна сума грошових зобов`язань сплачена до бюджету. Отже, враховуючи дату винесення первинного ППР за результатами спірної перевірки відповідача (22.10.2020), наявні узгоджені податкові повідомлення-рішення, що приняті контролюючим органом протягом останніх 1095 днів (07.12.2017), та є підтвердженням правомірності застосованих штрафних санкцій у розмірі 50 %.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року замінено в адміністративній справі № 200/608/21-а відповідача - Офіс великих платників податків ДПС на Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремлений підрозділ ДПС України.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, доводи апеляційної скарги позивача підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство Новокраматорський машинобудівний завод зареєстровано за юридичною адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 5, перебуває на податковому обліку в Офісі великих платників податків ДПС.

Офісом великих платників податків Державної податкової служби України було проведено виїзну документальну позапланову перевірку приватного акціонерного товариства Новокраматорський машинобудівний завод з питань законності декларування від`ємного значення, яке становить більше 100 тис. грн. з податку на додану вартість за червень 2020 року з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

За результатами перевірки складено акт № 41/28-10-54-04/5763599 від 18.09.2020, яким встановлено порушення позивачем вимог п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 , п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України, в частині формування податкового кредиту, та встановлено завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту по порядку 19 податкової декларації з ПДВ за червень 2020 року на суму 1132128 грн., що призвело до завищення суми заявленого бюджетного відшкодування по рядкам 20.2.1, 20.2 податкової декларації з ПДВ за червень 2020 року у сумі 1132128 грн.

05 жовтня 2020 року позивачем були подані заперечення на вищевказаний акт перевірки.

Відповідач листом від 19.10.2020 № 33999/10/28-10-54-04 відхилив заперечення.

Відповідачем на підставі висновків акту перевірки, прийняте податкове повідомлення рішення від 22.10.2020 № 4 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 1132128 грн., із застосування штрафних санкцій у розмірі 566064, 00 грн.

06 листопада 2020 року позивач звернувся до ДПС України із скаргою за № 1847/015 на податкове повідомлення рішення від 22.10.2020 № 4.

За результатами розгляду скарги ДПС України прийняла рішення від 21.12.2020 № 35839/6/99-00-06-02-02-06 про часткове задоволення скарги та скасування податкового повідомлення рішення Офісу великих платника податків ДПС від 22.10.2020 № 4 у частині фінансово господарських операцій з ПП ПОЛІМЕТ та у відповідній частині застосовані штрафні санкції, а в іншій частині зазначене ППР залишене без змін.

У зв`язку із частковим скасуванням податкового повідомлення рішення від 22.10.2020 року № 4, Офіс великих платників податків ДПС прийняв податкове повідомлення рішення від 24.12.2020 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВС на 1093680 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 546840 грн. де сума завищеного бюджетного відшкодування 17936,79 грн. (штрафні санкції 8968,39 грн.) порушення п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 ПКУ ПрАТ НКМЗ не задекларовано в податковій декларації з ПДВ за червень 2020 року, зменшення суми податкового кредиту за розрахунками коригування від 30.06.2020 року № 18 на суму ПДВ 13710,84 грн., від 20.06.2020 № 11 на суму 4225,95 грн., що складені постачальником ТОВ АРТХА ГРУП; сума завищеного бюджетного відшкодування 0 16,67 грн. (штраф 8,33 грн.) за порушення вимоги п. 201.11 ст. 201 ПКУ: до перевірки не надано податкової накладної, іншого документа (зазначеного в п. 201.11 ст. 201 ПКУ), складеного в червні 2020 року постачальником з ІПН 23 (АТ УЦОП) на суму ПДВ 16,67 грн.; сума завищеного бюджетного відшкодування 1075726, 63 грн. (штраф 537863,31 грн.) за порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 6 розділу ІІІ, п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом МФУ від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 29.01.2016 року за № 159/28289, що призвело до завищення податкового кредиту за червень 2020 року на загальну суму 1114174,69 грн., в тому числі ПДВ 1114174,69 грн. (щодо придбання товару у ПП НІККА, ПП Спецметал, ТОВ Агромет А, ТОВ Ельконт, ТОВ Міапром, ТОВ Тайфун-Метеор.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, наявні в матеріалах справи, не підтверджують встановленні відповідачем в ході перевірки порушення, а навпаки підтверджено факт здійснення господарських операцій з контрагентами позивача, тому податкове повідомлення-рішення частково є протиправними та підлягають скасуванню. Також, зазначив про неправомірність застосування 50% штрафу за спірним податковим повідомлення рішенням, оскільки відсутній факт повторності протягом 1095 днів самостійного визначення податковим органом суми податкового зобов`язання позивача, з яким діюче законодавство пов`язує обов`язок відповідача застосувати штраф у розмірі 50%.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що отримувач товарів ПрАТ НКМЗ зменшує суму податкового кредиту за результатами податкового періоду, в якому відбулось зменшення суми компенсації на користь платника податку, в зв`язку з тим, що постачальником ТОВ АРТХА ГРУП складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 18 на суму ПДВ 13710,84 грн. в червні 2020 року, то зменшення суми компенсації відбулось за результатами податкового періоду саме в червні 2020 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.165 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок, платник податку, оподаткування, оподатковуваний прибуток для цілей розділу III цього Кодексу - податок на прибуток підприємств, платник податку на прибуток підприємств, оподаткування податком на прибуток підприємств, прибуток, який підлягає оподаткуванню.

Відповідно до положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.

Постачанням товарів також вважаються: а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу; б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства; в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню); г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення; д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника; е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

За положенням підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до положень підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Підпунктами 16.1.2 , 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).

Згідно з пунктом 44.1, 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

За приписами п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до положень пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку

Згідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У пункті 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 зазначеного Кодексу, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) (у редакції на час виникнення правовідносин), активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; внутрішньогосподарський (управлінський) облік - система збору, обробки та підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

За частиною 1 та 2 статті 3 Закону № 996-XIV, сетою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Інформація, яка міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини 2 статті 3 Закону № 996-XIV, є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.

Відповідно до частини 1, 5, 7, 8 статі 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 2.14, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704(далі Положення № 88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

За змістом п. 1, 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказ Міністерства фінансів України 31.12.2015 № 1307 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 р. за № 137/28267, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена в цьому пункті. Податкова накладна та додатки до неї складаються в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Таким чином, підставою для відображення господарських операцій у податковому обліку є фактичне здійснення таких операцій у межах господарської діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, які розкривають суть та зміст операцій та відображають їх реальне вчинення. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. За відсутності ж факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

У зв`язку з наведеним, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

У той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Суд зазначає, що доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на декларування показників податків.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суб`єкт підприємницької діяльності повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Відповідно до сталої судової практики (зокрема, постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14, постанови Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі № 826/487/16) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.

Отже, при оцінці обґрунтованості заявленої податкової вигоди адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Судом встановлено.

Матеріали справи свідчать, що позивач у спірний період здійснював господарські операції з ТОВ Агромет А, ТОВ Ельконт, ТОВ Міапром, ПП Ніка, ПП Спец Метал, ТОВ ТАЙФУН-МЕТЕОР на підставі укладених договорів (договірний лист № 028П/60 від 07.05.2020, договори № 028/1912 від 05.02.2020, № 0501.1 від 05.01.2017, № 029/1543-19 від 30.08.2019, № 029/ 1671-19 від 26.09.2019, № 027/651 від 26.10.2018, № 30/4005-17 від 19.04.2017, № 028/140519 від 14.05.2019).

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій (поставки) позивачем було надано: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, додаткові угоди, специфікації.

Вартість товару у звітному (спірному) періоді сплачена позивачем підтверджується платіжними доручення: №№ 6921, 15861, 14140, 14139, 13437, 13436, 11851, 11812, 10982, 10840, 7993, 7906, 7154, 6318, 6183, 6186, 6111, 6104, 6113, 6021, 5419, 5418, 5199, 5225, 5058, 3988, 2930, 2788, 2380, 1869, 1629, 6377, 6269, 3970, 3128, 906, 606, 25392, 25254, 18528, 18429, 25713, 6716, 21046, 6638, 5812, 5409, 2586, 2361, 1522, 2051, 1637, 1510, 1273, 1097, 986, 847, 39, 25337, 12243, 11044, 10863, 10803, 10474, 9222, 7792,7412, 7179, 6991, 6926, 6639, 6423, 6284, 6215, 5321, 19758, 19521, 15553, 15549, 16264, 13720, 13563, 13244, 13251, 13105, 13004, 12919, 12780, 12707, 12616, 12453, 12356.

Судами встановлено, що суми податків за зазначеними податковими накладними по взаємовідносинам з контрагентами включено до податкової звітності позивача.

У податковій декларації з ПДВ за червень 2020 року позивачем включено до складу податкового кредиту суми ПДВ за наступними податковими накладними, виданими ТОВ Агромет А, ТОВ Ельконт, ТОВ Міапром, ПП Нікка, ПП Спец Метал, ТОВ ТАЙФУН-МЕТЕОР: № 4 від 11.02.2020 року на суму 132000, в т.ч. ПДВ 22000 грн.; № 8 від 25.12.2019 року на суму 132000 грн., в т.ч. ПДВ 22000 грн.; № 1 від 10.12.2019 року на суму 204800 грн., в т.ч. ПДВ 34133,33 грн.; № 2 від 11.12.2019 року на суму 400000 грн., в т.ч. ПДВ 66666,67 грн.; № 1 від 13.01.2020 року на суму 100000 грн. в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.; № 2 від 16.01.2020 року на суму 305600 грн., в т.ч. ПДВ 50933,33 грн.; № 5 від 04.12.2019 року на суму 363740,40 грн., в т.ч. ПДВ 60623,40 грн.; № 17 від 23.12.2019 року на суму 363740,40 грн., в т.ч. ПДВ 60623,40 грн.; № 18 від 23.12.2019 року на суму 302799,60 грн., в т.ч. ПДВ 50466,60 грн.; № 1 від 03.06.2020 року на суму 658080 грн., в т.ч. ПДВ 109680 грн.; № 4 від 10.06.2020 року на суму 113698,18 грн., в т.ч. ПДВ 18949,70 грн.; № 6 від 12.06.2020 року на суму 54153,35 грн., в т.ч. ПДВ 9025,56 грн.; № 11 від 22.06.2020 року на суму 720000 грн., в т.ч. ПДВ 120000 грн.; № 9 від 24.12.2019 року на суму 146400 грн., в т.ч. ПДВ 24400 грн.; № 10 від 24.12.2019 року на суму 146400 грн., в т.ч. ПДВ 24400 грн.; № 11 від 24.12.2019 року на суму 91500 грн., в т.ч. ПДВ 15250 грн.; № 5 від 25.02.2020 року на суму 101880 грн., в т.ч. ПДВ 16980 грн.; № 6 від 25.02.2020 року на суму 101880 грн., в т.ч. ПДВ 16980 грн.; № 13 від 25.02.2020 року на суму 135840 грн., в т.ч. ПДВ 22640 грн.; № 18 від 28.04.2020 року на суму 32256 грн., в т.ч. ПДВ 5376 грн.; № 9 від 13.01.2020 року на суму 143154,84 грн., в т.ч. ПДВ 23859,14 грн.; № 4 від 14.05.2020 року на суму 26956,80 грн., в т.ч. ПДВ 4492,80 грн.; № 33 від 23.01.2020 року на суму 41464,52 грн., в т.ч. ПДВ 6910,75 грн.; № 5 від 05.02.2020 року на суму 135794,04 грн., в т.ч. ПДВ 22632, 34 грн.; № 3 від 06.04.2020 року на суму 9676,80 грн., в т.ч. ПДВ 1612,80 грн.; № 10 від 09.04.2020 року на суму 61422,60 грн., в т.ч. ПДВ 10237,10 грн.; № 17 від 27.04.2020 року на суму 88821 грн., в т.ч. ПДВ 14803,50 грн.; № 62 від 27.02.2020 року на суму 2460 грн., в т.ч. ПДВ 410 грн.; № 61 від 27.02.2020 року на суму 25315,20 грн., в т.ч. ПДВ 4219,20 грн.; № 41 від 23.03.2020 року на суму 57148,08 грн., в т.ч. ПДВ 9524,68 грн.; № 28 від 13.02.2020 року на суму 7980 грн., в т.ч. ПДВ 1330 грн.; № 60 від 27.02.2020 року на суму 51991,20 грн., в т.ч. ПДВ 8665,20 грн.; № 64 від 27.02.2020 року на суму 31046,40 грн., в т.ч. ПДВ 5174,40 грн.; № 27 від 13.02.2020 року на суму 67687,20 грн., в т.ч. ПДВ 11281,20 грн.; № 26 від 13.02.2020 року на суму 31881,60 грн., в т.ч. ПДВ 5313,60 грн.; № 1 від 09.01.2020 року на суму 95227,60 грн., в т.ч. ПДВ 15879,60 грн.; № 2 від 09.01.2020 року на суму 2859,76 грн., в т.ч. ПДВ 476,63 грн.; № 3 від 09.01.2020 року на суму 76452 грн., в т.ч. ПДВ 12742 грн.; № 30 від 23.12.2020 року на суму 89298 грн., в т.ч. ПДВ 14883 грн.; № 4 від 05.02.2020 року на суму 24039,12 грн. в т.ч. ПДВ 4006,52 грн.; № 39 від 26.12.2019 року на суму 18746,64 грн., в т.ч. ПДВ 3124,44 грн.; № 40 від 26.12.2019 року на суму 34902 грн., в т.ч. ПДВ 5817 грн.; № 42 від 26.12.2019 року на суму 39280,08 грн., в т.ч. ПДВ 6546,68 грн.; № 43 від 26.12.2019 року на суму 39081,60 грн., в т.ч. ПДВ 6513,60 грн.; № 41 від 26.12.2019 року на суму 60064,32 грн., в т.ч. ПДВ 10010,72 грн.; № 30 від 13.02.2020 року на суму 14076 грн., в т.ч. ПДВ 2346 грн.; № 34 від 19.03.2020 року на суму 84000 грн., в т.ч. ПДВ 14000 грн.; № 40 від 23.03.2020 року на суму 21120 грн., в т.ч. ПДВ 3520 грн.; № 48 від 30.03.2020 року на суму 41832 грн., в т.ч. ПДВ 6972 грн.; № 2 від 06.04.2020 року на суму 11115,36 грн., в т.ч. ПДВ 1852,56 грн.; № 22 від 21.04.2020 року на суму 14647,04 грн.; в т.ч. ПДВ 4107,84 грн.

Оприбуткування отриманого у бухгалтерському обліку здійснене позивачем на підставі прибуткових ордерів: № 21 від 02.01.2020 року, № 53 від 14.02.2020 року, № 28 від 04.01.2020 року, № 30 від 04.01.2020 року, № 32 від 04.01.2020 року, № 216 від 02.03.2020 року; № 221 від 02.03.2020 року, № 223 від 02.03.2020 року, № 970 від 24.12.2019 року, № 907 від 05.12.2019 року, № 917 від 24.12.2019 року, № 482 від 23.06.2020 року, № 454 від 11.06.2020 року, № 439 від 04.09.2020 року, № 462 від 16.06.2020 року, № 17 від 03.01.2020 року, № 28 від 16.01.2020 року, № 16 від 03.01.2020 року, № 93 від 05.05.2020 року, № 101 від 18.05.2020 року, № 78 від 01.04.2020 року, № 81 від 10.04.2020 року, № 82 від 10.04.2020 року, № 84 від 13.04.2020 року, № 90 від 23.04.2020 року, № 92 від 04.05.2020 року, № 62 від 02.03.2020 року, № 63 від 02.03.2020 року, № 74 від 01.04.2020 року, № 46 від 17.02.2020 року, № 57 від 02.03.2020 року, № 58 від 02.03.2020 року, № 43 від 17.02.2020 року, № 44 від 17.02.2020 року, № 12 від 13.01.2020 року, № 13 від 13.01.2020 року, № 15 від 13.01.2020 року, № 22 від 24.01.2020 року, № 26 від 04.02.2020 року, № 36 від 10.02.2020 року, № 37 від 10.02.2020 року, № 3 від 03.01.2020 року, № 5 від 03.01.2020 року, № 6 від 03.01.2020 року, № 8 від 03.01.2020 року, № 9 від 03.01.2020 року, № 45 від 17.02.2020 року, № 240 від 16.12.2019 року, № 242 від 21.12.2019 року, № 21.12.2019 року.

Товар (підшипники), придбаний ПрАТ НКМЗ у ТОВ Агромет А, ТОВ Ельконт, ТОВ Міапром, ПП Нікка, ПП Спец Метал, ТОВ ТАЙФУН-МЕТЕОР, був використаний в межах власної господарської діяльності, - для виготовлення готової продукції з подальшим віднесенням його вартості на собівартість такої продукції. Зазначене підтверджується довідкою про використання ТМЦ, аналітикою списання ТМЦ, інформацією щодо залишків ТМЦ.

Вищезазначені документи надавалися податковому органу під час проведення перевірки та суду першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до акту перевірки, відповідачем під час перевірки були дослідженні первинні документи позивача, при цьому, як встановлено судом першої інстанції, відповідач не надав належну оцінку наданим позивачем документам. Як вбачається з акту перевірки, висновки податкового органу ґрунтуються тільки на податковій інформації.

Суд зазначає, що оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов`язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. При цьому, наявність певних недоліків при заповненні не може свідчити на невідповідність вказаних документів та, за умови наявності інших первинних документів, оформлених у відповідності до приписів Закону № 996-XIV, які підтверджують здійснення фінансово-господарських операцій, не може бути безумовною підставою для висновків про безпідставність формування позивачем показників податкової звітності за вказаними господарськими операціями.

Відповідно до матеріалів справи у позивача наявні податкові накладні, отримані від контрагентів, належним чином зареєстровані в ЄРПН, які є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту.

Отже, первинні документи, зокрема видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, прибуткові ордери, подорожні листи, оформлені відповідно до вимог, встановлених Законом № 996 та Положенням № 88 та складені в момент проведення кожної господарської операції або (якщо це неможливо) безпосередньо після її завершення є підставою для включення даних по проведеним господарським операціям до податкового обліку платника податку.

Таким чином, реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, крім укладених договорів, також підтверджується первинними документами, які містять усі необхідні реквізити та відомості для ідентифікації операції, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій, тоді як відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та ґрунтуються на припущеннях.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення в заповненні первинних документів, як вже зазначалось, неповне заповнення документів (наявність помилок) не може бути самостійним доказом нездійснення господарських операцій проведених з контрагентами, натомість факт передання товару та здійснення послуг, підтверджується іншими документами, які наявні в матеріалах справи. Формальні помилки в первинних документах не мають бути вирішальною ознакою безтоварності здійснених господарських операцій. Крім того, як зазначалось судами заповнені реквізити є достатніми для ідентифікації операції та віднесення їх саме до досліджуваних.

Суд зазначає, що відсутність транспортних документів не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача товарно-транспортних накладних або неповне їх заповнення не може бути самостійним доказом нездійснення господарських операцій проведених з контрагентами, натомість факт передання товару та здійснення послуг, підтверджується іншими документами, які наявні в матеріалах справи.

Стосовно посилання відповідача в апеляційній скарзі на не подання сертифікатів, суд зазначає, що вказані документи не є документами первинного бухгалтерського обліку. Суд звертає увагу, що відсутність вказаних документів не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, оскільки, вони не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей та послуг.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 29.01.2019 р. по справі №824/392/17-а, від 16.01.2018 р. у справі №820/4648/13-а.

Стосовно твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що матеріально-технічна база контрагента їх трудові ресурси не дають можливість здійснення господарських операцій, суд зазначає, що недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість здійснення договору купівлі-продажу та надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів/послуг, у тому числі й по ПДВ. Судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо). Відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності) контрагентів позивача.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що по контрагентам, що перебували у господарських відносинах з позивачем, встановлена реалізація товарів (послуг), придбання яких не підтверджено по ланцюгу постачання, неможливо підтвердити безпосередній факт придбання товарів заявленої номенклатури, так як неможливо підтвердити факт формування податкового кредиту за операціями придбання будівельних матеріалів, тмц, основних засобів, послуг, суд зазначає наступне.

Статтею 83 ПК України, визначено перелік матеріалів, які є підставами для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок, серед яких, нарівні з документами, визначеними цим Кодексом, податкова інформація (підпункти 83.1.1 та 83.1.2 цієї статті).

Правила збору, отримання, обробки та використання податкової інформації встановлені нормами статей 72-74 ПК України.

Згідно з пунктом 74.3 статті 74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Обставин, які б свідчили, що використана ГУ ДПС податкова інформація під час перевірки позивача зібрана (отримана) чи використана з порушенням статей 72-24 ПК України, суди попередніх інстанцій не встановили.

У відповідності з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 цієї статті).

Частинами першою статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частини 2, 4 цієї статті).

Правила оцінки доказів в адміністративному судочинстві встановлені статтею 90 КАС України, зокрема, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 813/1200/18 вбачається, що оцінка судом документів, які надав позивач, здійснюється з врахуванням податкової інформації, на яку посилалося податковий орган. Тобто, податкова інформаціє, як зазначалось, враховується в сукупності з іншими доказами про порушення позивачем податкового законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач фактично не посилається, які основні чинники та конкретні фактичних обставин та докази, зумовили такі висновки.

Матеріали справи не містять доказів проведення відповідачем зустрічних перевірок контрагентів позивача.

Отже, посилання відповідача щодо не підтвердження руху товару по ланцюгу постачання базуються лише на результатах податкового контролю контрагентів позивача, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його контрагентом.

У справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 наголошував на індивідуальній юридичній відповідальності за податкові правопорушення.

Суд зазначає, що лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на валові витрати. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних і допустимих доказах.

На момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами, позивач та його контрагенти, були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Суд зазначає, що Податковий кодекс не встановлює залежність податкового обліку (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов`язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем).

Наведене правозастосування відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постановах від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, від 31.01.2011 у справі № 21-42а10, та Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2018 року у справі №820/8206/15.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що наявний договори та усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку складені на їх виконання, виписані з додержанням вимог статті 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88, які є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами та декларування показників.

У діях позивача, як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 18.01.2018 у справі № 2а-44807/09/1670, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних у яких установлена судом.

Позивачем доведено в судовому засіданні зв`язок зі своєю господарською діяльністю та ділову мету цих операцій, а податковим органом навпаки не доведено умислу та факту фіктивного підприємництва позивача.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснено позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеним контрагентом позивача та правомірності визначення позивачем сум податків, суд погоджується з висновком суд першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Щодо правомірність застосування 50% штрафу за спірним податковим повідомлення рішенням, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, за вимогами вказаних норм, застосування до платників податків штрафних санкцій у розмірі 50 % пов`язані із, зокрема, повторним протягом 1095 днів визначені контролюючим органом суми податкового зобов`язання.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, ППР, якими було визначено суми податкових зобов`язань, зменшення суми бюджетного відшкодування та які передують даті прийняття спірного ППР, внаслідок судового оскарження були скасовані на дату складання акту документальної перевірки від 18.09.2020 № 41/28-10-54-04/ НОМЕР_1 та на дату прийняття спірного повідомлення рішення від 24.12.2020 № .

Отже, за наявності факту скасування такого ППР, відсутній підтверджений факт зменшення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом, а отже, відсутній факт повторності протягом 1095 днів визначення податковим органом суми податкового зобов`язання позивача.

Таким чином, суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно було застосовано до позивача санкції за порушення за порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 6 розділу ІІІ, п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом МФУ від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 29.01.2016 року за № 159/28289, що призвело до завищення податкового кредиту за червень 2020 року на загальну суму 1114174,69 грн., в тому числі ПДВ 1114174,69 грн. (щодо придбання товару у ПП НІККА, ПП Спецметал, ТОВ Агромет А, ТОВ Ельконт, ТОВ Міапром, ТОВ Тайфун-Метеор.

Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 24.12.2020 р № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 17 953.37 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 8 976.69 грн та обґрунтування позивачем доводів апеляційної скарги, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Відповідно до п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Отже, положення вищезазначених норм передбачаються проведення коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних, інших підстав для коригування вказані положення не містять.

Тобто є помилковими є посилання апелянта позивача у справі, на те, що коригування податкового кредиту за даною операцією позивач міг здійснити на підставі бухгалтерської довідки та задекларував у травні 2020 року, оскільки зазначені дії не відповідають положенням п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, за якими позивач зменшує суму податкового кредиту за результатами податкового періоду, в якому відбулось зменшення суми компенсації на користь платника податку на підстав розрахунку коригування до податкової накладної.

На підставі викладено, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач в порушення п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 ПК України не задекларував в податковій декларації з ПДВ за червень 2020 року зменшення суми податкового кредиту по розрахункам коригування кількісних і вартісних показників з сумами зменшення компенсації на користь платника податку постачальника за причиною коригування 104. Зміна номенклатури, а саме: на суму ПДВ 13710,84 грн. за Розрахунком коригування кількісних і вартісних показників від 30.06.2020 року від 30.06.2020 року № 18; на суму 4225,95 грн. Розрахунком коригування кількісних і вартісних показників від 20.06.2020 року № 11, що складені постачальником ТОВ АРТХА ГРУП, за результатами зміни номенклатури в червні 2020 року та надіслано для реєстрації ПрАТ НКМЗ, яким розрахунки коригування зареєстровано в ЄРПН, а саме: покупцем ПрАТ НКМЗ в особі співробітник, 05763599, ОСОБА_1 сертифікат № 0006e16d4d проведено реєстрацію 15.07.2020 року (реєстраційний номер ) розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 30.06.2020 року № 18 (до податкової накладної № 4 від 09.12.2019 року) на суму -82265,04 грн. у т.ч. ПДВ -13710,84 грн.; покупцем ПрАТ НКМЗ в особі співробітник , 05763599, ОСОБА_1 сертифікат № проведено реєстрацію 13.08.2020 року(реєстраційний номер ) Розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 20.06.2020 року № 11 (до податкової накладної № 5 від 16.12.2019 року на суму -25355,72 грн., у т.ч. ПДВ -4225,95 грн..

Щодо порушення позивачем п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 201 ст. 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є:

а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

У разі використання платниками для розрахунків із споживачами реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій касовий чек повинен містити дані про загальну суму коштів, що підлягає сплаті покупцем з урахуванням податку, та суму цього податку, що сплачується у складі загальної суми.

Порядок обчислення та накопичення реєстраторами розрахункових операцій та фіскальним сервером контролюючого органу сум податку встановлює Кабінет Міністрів України;

в) бухгалтерська довідка, складена відповідно до пункту 36 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу;

г) податкова накладна, складена платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно податкової декларації з ПДВ за червень 2020 року, ПрАТ НКМЗ до податкового кредиту включено ПДВ 16,67 грн. за податковою накладною, іншим документом, складеним в червні 2020 року, постачальником з ІПН 23.

За даними ІС Єдине вікно подання електронної звітності. Архів електронної звітності встановлено, що постачальником з ІПН 23 не зареєстровано в ЄРПН жодної податкової накладної за червень 2020 року на покупця ПрАТ НКМЗ, ІПН 59.

Позивачем не надано податкової накладної або іншого документа, складеного в червні 2020 року постачальником з ІПН 23 (АТ УЦОП) на сума ПДВ 16,67 грн. за яким включена до податкового кредиту податкової декларації ПДВ за червень 2020 року ПрАТ НКЗМ.

Щодо посилання позивача, як на правомірність віднесення до складу податкового кредиту червня 2020 р. суму ПДВ 16,67 грн, на те, що ним не укладався договір з готелем ЕКСПРЕС АТ «УЦОП» про надання послуг паркування, а відряджений співробітник сплачував за послуги паркування готівкою, про що було складено «Звіт про використання коштів, виданих на відрядження» № 20060006 від 01.06.2020 р. та до надано документи, що підтверджують витрати на відрядження, зокрема касовий чек № 46146 від 27.05.2020, суд зазначає, що як зазначав позивач, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної є касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника), а не звіт. Отже, підставою для віднесення до складу податкового кредиту червня 2020 р. суму ПДВ 16,67 грн, можуть бути відповідні касові чеки за червень 2016 року, які до перевірки та суду не надані. Суд зазначає, що вищезазначений касовий чек підтверджує витрати понесені підзвітною особою під час відрядження в травні, а не в червні. Іншого документа, складеного в червні 2020 року на суму ПДВ 16,67 грн позивачем не надано.

Таким чим, позивачем порушено вимоги п. 201.11 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на суму ПДВ 16,67 грн. та завищено суми бюджетного відшкодування по рядку 20.2 та рядку 20.2.1 податкової декларації з ПДВ за червень 2020 року ПрАТ НКЗМ.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично доводи апеляційних скарг ґрунтуються на поясненнях та обставинах які надавались апелянтом суду першої інстанції в ході розгляду справи, які судом було досліджено та надано їм оцінку. Апелянтом в скарзі не наведено жодного доводу та доказів в спростування або помилковість висновків суду першої інстанції, не зазначено в чому саме полягає порушення судом першої норм матеріального права або помилковість оцінки обставин в справі.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» та Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 р. у справі № 200/608/21-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 р. у справі № 200/608/21-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 14 липня 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

Г.М. Міронова