Справа № 280/626/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Справа № 280/626/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.

представників:

позивача - Ломейка О.О.,

відповідача - Прокоф`єва С.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «БОША ПЛЮС» (вул. Олександрівська, буд. 51, кв. 7, м. Запоріжжя, 69002) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «БОША ПЛЮС» (далі - позивач, ПП «БОША ПЛЮС») до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі - відповідач, Дніпровська митниця), в якій позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA 110230/2020/000214/2 від 13.10.2020 та картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA 110230/2020/00434 від 13.10.2020.

В обґрунтування позову посилається на те, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості винесене протиправно. Зокрема, зазначає, що позивачем було надано вичерпний перелік документів згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України для визначення митної вартості товарів за першим методом - за ціною договору. Водночас, відповідач вимагаючи надати додаткові документи всупереч ч. 3 ст. 53 МК України не встановив в наданих позивачем документах наявність розбіжностей, ознак підробки чи відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості в документах. Крім того, відповідач в оскаржуваному рішенні не навів достатніх та логічних аргументів для здійснення коригування заявленої митної вартості товару. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 27.01.2021 у справі було відкрите спрощене позовне провадження. Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив та документи на його обґрунтування.

12.02.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві Дніпровська митниця зазначила, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за МД №UA110230/2020/022418 від 12.10.2020 позивачу було надіслано електронне повідомлення щодо надання додаткових документів, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, бо за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості встановлено розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Декларанту повідомлено про необхідність надання (за наявності) протягом 10 календарних днів додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення, а саме: виписку з бухгалтерської документації; прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Проте, 13.10.2020 декларантом повідомлено про те, що він відмовляється від надання додаткових документів, протягом строку визначеного ч. 3 ст. 53 МК України. В зв`язку з чим, за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, Дніпровською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110230/2020/000214/2 від 13.10.2020 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110230/2020/00434. З урахуванням усіх фактичних обставин справи та норм законодавства, яке регулює питання визначення митної вартості товарів, відповідач вважає, що виніс законні та обґрунтовані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

25.02.2021, у судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Сторони під час розгляду справи, у судовому засіданні, повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 25.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

11.01.2016 між позивачем та Компанією «MARMARA PLASTIK АМВ. IP. SAN. TIC A.S.» було укладено Контракт №UA 2016 uk 001.

На виконання Контракту №UA 2016 uk 001 від 11.01.2016, укладеного між ПП «БОША ПЛЮС» та Компанією «MARMARA PLASTIK АМВ. IP. SAN. TIC A.S.», на адресу позивача надійшов товар - шпагат з поліпропілену для пакування, канати кручені з поліпропілену з лінійною щільністю менше 5г/м, канати кручені з поліпропілену з лінійною щільністю понад 5г/м.

Згідно з абз. 2 п. 1.1 вказаного Контракту асортимент, ціни, найменування, технічні характеристики та кількість товару відображаються в специфікації до кожної конкретної поставки. Такі специфікації є додатками до вказаного вище Контракту та є його невід`ємними частинами.

Відповідно до специфікації №19 від 25.09.2020 року, на підставі якої було поставлено зазначений вище товар, його загальна вартість склала 44 643,15 доларів США, з яких: 42 539,43 доларів США - ціна товару (фактурна вартість), 2 085,00 доларів США -транспортування, 18,72 доларів США - страхування.

До митного контролю та митного оформлення 12.10.2020 уповноваженою особою ПП «БОША ПЛЮС» (митним брокером Панченко І.І. ) було надіслано засобами електронного зв`язку, згідно з ст. 257 Митного кодексу України (далі - МК України) митну декларацію (далі - МД) в режимі ІМ 40, якій присвоєно №UA110230/2020/022418 (довідковий номер № 949) на товар:

1. «Шпагат з поліпропілену для пакування: - ПП. шпагат код 2001 (1,00 кг.) - 9027,2 кг., розфасовка по 1,00 кг. - ПП. шпагат код 2007 (1,00 кг) - 1627,1 кг., розфасовка по 1,00 кг., -ПП. шпагат код 2001 (0,650 кг.) - 8831,8 кг., розфасовка по 0,650 кг. ПП - матеріал поліпропилен. Постачаються у бухтах»;

2. «Канати кручені з поліпропілену, з лінійною щільністю менше 5 г/м: канати діам. 2,5 мм ПП. (2,75 г/м) - 311,6 кг., канати діам. 3 мм ПП. (4,5 г/м) - 183,2 кг., ПП - матеріал поліпропилен. Використовуються в різних галузях народного господарства. Постачаються у бухтах»;

3. «Канати кручені з поліпропілену, з лінійною щільністю понад 5 г/м: - канати діам. 3,5 мм ПП. (6 г/м) -180,1 кг., - канати діам. 4 мм ПП. (8 г/м) -1612,2 кг., - канати діам. 5 мм ПП. (12,30 г/м) - 2432,7 кг, - канати діам. 6 мм ПП. (17,50 г/м) - 168,9 кг, - канати діам. 8 мм ПП. (32 г/м) - 39,5 кг ПП - матеріал поліпропилен. Використовуються в різних галузях народного господарства. Постачаються у бухтах».

Декларантом митну вартість вищезазначеного товару заявлено за основним методом визначення митної вартості.

До митного оформлення вказаних товарів до Дніпровської митниці разом з МД були, відповідно гр. 44 зазначеної МД, надані наступні документи:

1. Пакувальний лист №1 від 25.09.2020;

2. Рахунок-фактура (інвойс) №MAR 566 від 25.09.2020;

3. Коносамент №2020/09/ЕХР/002200 від 01.10.2020;

4. Автотранспортна накладна (СМR) №177396 від 09.10.2020;

5. Сертифікат про походження товару форми А №D0145540 від 25.09.2020;

6. Комерційна пропозиція б/н від 07.09.2020;

7. Документ, що підтверджує вартість перевезення товару (електронна фактура) №371 від 25.09.2020;

8. Страховий поліс №59-5 від 25.09.2020;

9. Специфікація №19 від 25.09.2020;

10. Копія митної декларації країни відправлення (експортна декларація) №20343100ЕХ229297 від 25.09.2020.

З позначкою «надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення» в гр. 44 вищезазначеної МД зазначено:

1. Каталог продукції від 10.11.2016;

2. Додаткова угода №2 від 01.03.2019;

3. Зовнішньоекономічний договір (контракт) № UA 2016 uk 001 від 11.01.2016;

4. Технічна довідка б/н від 01.08.2011.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, у митного органу виникли сумніви щодо якісних та вартісних характеристик товару, який надано до митного оформлення, а саме:

1) Відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс-2010) згідно з терміном СІР на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Документом, який підтверджує даний факт є митна декларація відправлення. До митного оформлення митна декларація країни відправлення надана, але вага брутто товару, що зазначено у митній декларації країни відправлення не відповідає вазі брутто товару, що заявлено до оформлення. При цьому, жодного посилання на те, яким чином перелічене впливає на визначення митної вартості, інспектором не зазначено.

2) Наданий до митного оформлення рахунок від 25.09.2020 №МАR 566 не містить печаток і штампів митних органів країни відправлення, що може свідчити про надання декларантом до митниці інших документів ніж ті, що були додані відправником, що дає підстави для сумніву у достовірності зазначених відомостей та указує на наявність фіскальних ризиків, в частині можливого заниження митної вартості заявленого товару.

3) В страховому полісі, що надано до оформлення, зазначено дату завантаження товару - 24.09.2020, але у митній декларації, що заявлено до оформлення зазначено дату видачі пакувального листа №1 - 25.09.2020. Також у коносаменті від 01.10.2020 року дату завантаження взагалі не зазначено. При цьому, жодного посилання на те, яким чином перелічене вшиває на визначення митної вартості, інспектором не зазначено.

4) В страховому полісі, що надано до оформлення зазначено вартість товару на рівні 42539,53$, але у рахунку від 25.09.2020 року зазначено вартість товару - 42539,43$.

В зв`язку із виявленими обставинами, посадова особа митного органу, з метою підтвердження заявленої митної вартості затребувала додаткові документи, а саме:

- виписка з бухгалтерської документації;

- прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також було повідомлено про можливість надання додаткових документів за власним бажанням.

На виконання вимоги митного органу, з метою підтвердження заявленої митної вартості, 12.10.2020 року, разом із супровідним листом, декларантом було додатково надано наступні додаткові документи:

- висновок Дніпропетровського відділу з питань експертизи та досліджень №124 від 23.11.2016;

- висновок Запорізької ТПП №ОИ-6694 від 14.07.2020;

- прайс-лист від 01.07.2020;

- митну декларацію країни експортера (відправлення) №20343100ЕХ0146306 від 29.06.2020.;

- виписку з бухгалтерської документації до рахунку №МАR 566 від 25.09.2020;

- інформація з біржі про ціни на поліпропілен (РРН) від 05.10.2020 (витяг щодо орієнтовних цін на полімери в Туреччині);

- платіжні доручення від 12.06.2020 та від 17.06.2020 по попередніх поставках.

Крім того, в зазначеному вище супровідному листі від 12.10.2020 було надано пояснення щодо відсутності штампів та печаток на рахунку, а саме повідомлено, що згідно діючого законодавства Туреччини не передбачається штампування рахунків на експорт, оскільки оформлення здійснюється в електронному вигляді.

13.10.2020 Дніпровською митницею було направлено нове повідомлення, в якому було зазначено, що подані додатково документи не можуть бути використані для підтвердження заявленої митної вартості та повідомлено про можливість надання додаткових документів. При цьому, жодних конкретних додаткових документів митний орган не вимагав.

У відповідь на вказане повідомлення декларантом було направлено лист б/н від 13.10.2020 в якому було зазначено, що всі вимоги митного органу було виконано - всі запитувані документи надані, зазначено, що зауваження до поданих додатково документів є безпідставними та необґрунтованими, висловлено позицію щодо діапазону цін у висновку Запорізької ТПП, а також зазначено, що у зв`язку із відсутністю конкретних вимог щодо надання документів для підтвердження митної вартості, за власним бажанням додаткові документи подаватися не будуть.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110230/2020/000214/2 від 13.10.2020 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110230/2020/00434.

Оформлення вищезазначеного товару декларантом було здійснено та випущеного у вільний обіг за МД №UA110230/2020/022638 від 13.10.2020 з урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів №UA110230/2020/000214/2 від 13.10.2020. Випуск товарів у вільний обіг було здійснено шляхом надання гарантій відповідно розділу X МК України.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 Митного кодексу України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Так частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 «Резервний метод» МК України).

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності (постанова ВС від 05.12.2019 у справі №826/3120/16, від 14.11.2019 у справі №814/264/16 тощо).

Надаючи оцінку доводам митного органу, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Так, ВС у постанові від 23.07.2019 по справі №1140/3242/18 вказав на те, що «Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей…».

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2018 року у справі №809/322/17 зазначив, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Слід зазначити, що процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Вказана правова позиція також викладена ВС у постанові від 28.05.2020 по справі №300/426/19.

Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як не містили всіх відомостей щодо складових вартості імпортованого товару, суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів у декларанта.

Слід зазначити, що з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим митниця може витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі можливі документи, передбачені у статті 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд зауважує, що витребовуючи весь перелік додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, передбачений ч. 3 ст. 53 МК України, митний орган не обґрунтував яким чином кожен з витребуваних документів може усунути розбіжність або підтвердити заявлену мину вартість товару.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Також згідно з ч.4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як зазначено митницею в оскаржуваному рішенні, методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів не можуть бути прийняті у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості подібних (аналогічних) товарів відповідно до вимог статей 59, 60 МК України. Методи визначення митної вартості на основі віднімання (додавання) вартості не може бути прийняті у зв`язку з відсутністю у декларанта та митниці інформації щодо складових митної вартості згідно вимог статей 62, 63 МК України. Митна вартість товару, що імпортується, визначена із застосуванням резервного методу згідно наявної у митного органу інформації з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами та положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.

Верховним Судом у Постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 818/1186/17 зазначено наступне: «...Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.»

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у Постанові від 27 липня 2018 року по справі № 809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.

Однак, оскаржуване рішення такої інформації не містить.

Отже, суд відхиляє посилання митниці на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості подібних товарів, оскільки самі по собі відомості даної системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Пунктом 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На думку суду, позивачем було надано для митного оформлення імпортованого товару необхідні документи, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товарів. В свою чергу, відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжностей чи ознак підробки, а також не доведено, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів або не містять відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стосовно зауважень до поданих додатково документів, варто зазначити, що митним органом було висловлено наступні зауваження:

1) Висновок Дніпропетровського відділу з питань експертизи та досліджень №124 від 23.11.2016 (наданий на вимогу митного органу щодо якісних характеристик товару) - не містить жодної цінової інформації та не має відношення до заявленої партії товару;

2) Висновок Запорізької ТПП №ОИ-6694 від 08.10.2020 - ціни можуть бути вищі, ніж заявлено;

3) Прайс-лист б/н від 01.07.2020 р. - не містить інформації щодо умов поставки, умов платежу, терміну поставки товарів та містить цінову інформацію станом на 01.07.2020 року, а рахунок виставлено 25.09.2020 року;

4) Виписка з бухгалтерської документації до рахунку № MAR 566 від 25.09.2020 - являє собою електронний документ - рахунок-фактуру та не містить посилання на контракт та специфікацію, що унеможливлює ідентифікацію партії товару. Також, ціни на товар, що зазначені, не відповідають цінам на товар, що заявлено до оформлення.

5) Витяг з мережі Інтернет щодо орієнтовних цін на поліпропілен (РРН) (полімери - зазначено в рішенні), від 05.10.2020 б/н - «До митного оформлення не надано калькуляцію, що не дає можливості визначити, яка кількість сировинного матеріалу (поліпропілену) використовується для виготовлення 1 кг. готового виробу, тому наданий витяг не може бути використаний для підтвердження заявленої митної вартості товару»;

6) Платіжні доручення по попереднім поставкам не стосуються даної партії товару.

Проте, суд не погоджується з виявленими недоліками з огляду на таке.

Стосовно зауважень щодо висновку Дніпропетровського відділу з питань експертизи та досліджень №124 від 23.11.2016, то даний документ був наданий саме на вимогу інспектора щодо якісних характеристик товару.

Стосовно зауваження щодо висновку Запорізької ТПП №ОИ-6694 від 08.10.2020 в якому зазначено діапазон цін, з яких вбачається, що ціни можуть бути і вищі ніж заявлено декларантом, то в даному випадку відповідачем не взятий до уваги той факт, що ціни можуть бути не лише вищі, а й нижчі, ніж заявлено декларантом. Тобто, Дніпровською митницею використана інформація у висновку не в повному обсязі, а виключно та, яка свідчить про можливість визначення цін на вищому рівні. При цьому, митна вартість, визначена митним органом не відповідає навіть вищому рівню цін, який зазначено у висновку.

Стосовно прайс-листа б/н від 01.07.2020, то відповідачем не зазначено в чому саме полягає неможливість визнання вказаного документу. Відносно відсутності інформації щодо умов поставки, умов платежу, терміну поставки товарів, про які зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідно до вимог чинного цивільного, господарського та міжнародного законодавства, перелічені вимоги є суттєвими умовами контракту (договору), які не повинні викладатись у прайс-листі.

Також, під час прийняття оскаржуваного рішення, відповідач посилається на митні декларації, в тому числі, від 16.07.2020, тобто керується цінами, які були визначені також не станом на 25.09.2020. Отже, в даному випадку відповідачу не перешкоджає майже такий самий проміжок часу для визначення вартості товару, який зазначено в якості підстави для неможливості застосування таких декларацій при даному митному оформленні.

Крім того, позивач надав відповідачу лист від постачальника - Компанії «MARMARA PLASTIK АМВ. IP. SAN. TIC A.S.» до ПП «БОША ПЛЮС», датований 11.12.2020, в якому було зазначено (витяг з офіційного перекладу):

«Стосовно поставлених Вами у зверненні питань, повідомляємо наступне.

Щодо вартості товару за 1 кг., зазначеної у виписці з бухгалтерської документації (електронній фактурі), повідомляємо, що вказаний документ є внутрішнім документом нашого підприємства та використовується виключно для цілей обліку проданого товару.

Зазначена виписка не є документом, який повинен надаватися на Вашу адресу, відповідно до вимог укладеного контракту, однак на Ваше прохання він був наданий.

При цьому, в зазначеній електронній фактурі, вартість товару, що підлягає продажу (поставці), визначається наступним чином: загальна вартість товару (з урахуванням фрахту та страхування) ділиться на загальну вагу (нетто). Тобто, 44643,15 $ / 24414,3 кг. = 1,8286 $ за 1 кг.

Водночас, як зазначалося вище, вказаний документ використовується для нашого внутрішнього обліку. При цьому, вартість поставленого товару за 1 кг (кожного найменування окремо), відповідає вартості, визначеній в специфікації та рахунку-фактурі.

Також звертаємо Вашу увагу, що загальна вартість поставки залишається не змінною та відповідає вартості, зазначеній в електронній фактурі.

Стосовно дат та сум, зазначених у страховому полісі №59-5.

Зазначені дати не є технічною помилкою. Вказаний страховий поліс дійсно виписаний 25.09.2020 року. При цьому, датою завантаження вантажу є 24.09.2020 року, оскільки, поширеним випадком в нашій практиці є попереднє формування партії замовленого товару, його завантаження та подальше страхування такої партії товару.

Щодо суми (вартості), зазначеної в страховому полісі, а саме 42539,53$, то таке зазначення дійсно є технічною помилкою, допущеною страхувальником, оскільки вартість товару складає 42539,43$. Водночас, звертаємо Вашу увагу, що допущена технічна помилка жодним чином не впливає на розмір страхової премії, яка б вразі відсутності такої помилки залишилась би незмінною та дорівнює 18,72$.

Додатково, щодо відсутності на рахунку-фактурі та інших товаросупровідних документах печаток (штампів) митних органів Туреччини, як повідомлялося Вам раніше, чинне законодавство Туреччини не вимагає проставлення таких відміток, оскільки митне оформлення відбувається в електронному вигляді.

Однак, ні вищезазначені обставини, ні пояснення Компанії «MARMARA PLASTIK АМВ. IP. SAN. TIC A.S.» не були взяті відповідачем до уваги при прийнятті спірних рішень..

Таким чином, суд доходить висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною МД документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналогічні правові позиції щодо застосування норм матеріального права висловлені колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 31.03.2015 у справі №21-127а15, колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 18.01.2018 по справі №814/1204/15.

Відтак, рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA 110230/2020/000214/2 від 13.10.2020 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку прийняттю відповідачем картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA 110230/2020/00434 від 13.10.2020, яка є предметом спору у цій справі суд виходить з наступного.

Згідно з ч.12 ст.264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Як зазначено у п.7.1 Розділу VІІ «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого 30.05.2012 наказом Міністерства фінансів України №631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672 (надалі - «Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа»), у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову (п.7.2 Розділу VІІ «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа»).

У поданій до суду Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA 110230/2020/00434 від 13.10.2020 зазначені причини відмови аналогічні викладеним у спірному Рішенні про коригування митної вартості товарів.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої позивачем митної вартості товару після отримання від позивача документів. Відповідач необґрунтовано витребував у позивача додаткові документи.

Отримавши від декларанта документи, які, на думку суду, підтверджують правильність задекларованої митної вартості товару за основним методом, відповідач з порушенням норм права здійснив застосування другорядних методів.

На думку суду позивачем доведено обґрунтованість визначення митної вартості товару за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції)) та безпідставність застосування відповідачем другорядного методу.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA 110230/2020/000214/2 від 13.10.2020 та відповідно картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA 110230/2020/00434 від 13.10.2020, прийняті Дніпровською митницею не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірними та підлягають скасуванню.

Щодо інших посилань відповідача викладених у відзиві, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 7095,93 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «БОША ПЛЮС» (вул. Олександрівська, буд. 51, кв. 7, м. Запоріжжя, 69002) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 13.10.2020 за №UA110230/2020/000214/2 та карту відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA110230/2020/00434 від 13.10.2020, прийняті Дніпровською митницею Держмитслужби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби на користь Приватного підприємства «БОША ПЛЮС» судовий збір у сумі 7095,93 грн. (сім тисяч дев`яносто п`ять гривень 93 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 13.07.2021.

Суддя Р.В. Кисіль