Справа № 400/5969/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/5969/20

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 22 березня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлій О.О., Єщенко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 56 530,07 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Головне управління ДПС в Миколаївській області (позивач) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 56530,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем рахується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб у сумі 45107,60 грн, військового збору в сумі 13532,28 грн і податку на нерухоме майно в сумі 752,81 грн, визначені самостійно платником податку у поданій ним податковій декларації та податковому повідомленні-рішенні, однак своєчасно не сплачені.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року, позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у сумі 56530,07 грн. на користь Державного бюджету.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що виходячи з вимог податкового законодавства процедура стягнення податкового боргу з платника податків за загальними правилами розпочинається не раніше, ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. В оскаржуваному рішенні суду вказано, що відповідачу 01.08.2019р. була направлена податкова вимога за № 135754-51 на суму 58639,88 грн. при цьому не зазначено, якими доказами це підтверджується. Також не надано доказів вручення податкової вимоги відповідачу. Відтак, на думку апелянта, відсутні підстави для початку дій контролюючого органу по стягненню коштів з відповідача. До того ж, апелянт зазначає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу у сумі 56530,07 грн., яка складається із суми зазначеної платником у декларації про майновий стан і доходи за 2018рік, однак така декларація була подана помилково і відповідно, суми визначені на її підставі контролюючим органом до сплати також є помилковими та неправомірними. Виявивши помилку, ОСОБА_1 подав уточнюючу декларацію у якій задекларовано відсутні суми доходів з яких необхідно було б сплачувати податки.

31.05.2021р. (вхід. № 11646/21) від позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано про необґрунтованість доводів апелянта, мотивуючи тим, що наявними у справі доказами, які були надані контролюючим органом підтверджується надсилання на адресу відповідача у справі податкової вимоги від 01.08.2019р. № 135754-51, яка не була отримана ОСОБА_1 та повернута відправнику із довідкою про причини невручення у зв`язку з закінченням строку зберігання, що у відповідності до ст. 58 ПК України свідчить про вручення такої вимоги у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. З приводу виникнення податкового боргу відповідач вказує, що 11.04.2019р. ОСОБА_1 було подано до контролюючого органу декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, у якій самостійно задекларовано дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у подарунок майна, самостійно визначено податок на доходи фізичних осіб 45107,06 грн. та військовий збір 13532,28 грн. Вказані зобов`язання в силу вимог ст. 56 ПК України не підлягають оскарженню. Саме у зв`язку із несплатою самостійно визначеного зобов`язання відповідачем у останнього з`явився податковий борг, про стягнення якого до суду подано даний позов. Подання ж уточнюючої декларації відповідачем відбулось вже після відкриття провадження у даній справі судом першої інстанції. Вказане на думку ГУ ДПС в Миколаївській області, свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного провадження, з огляду на відсутність клопотань про розгляд справи за участю сторін, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.04.2019 р. відповідач подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій визначив грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 45107,60 грн та з військового збору в сумі 13532,28 грн (а. с. 5). Заборгованість сплачена частково в сумі 3000,00 грн.

За несвоєчасну сплату позивачем нарахована пеня в розмірі 137,38 грн.

22.05.2020 р. позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1411, яким відповідачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 752,81 грн (а. с. 4). Рішення надсилалося на зареєстровану адресу відповідача, але повернулося без вручення адресату (а. с. 4 зворот).

Таким чином, згідно розрахунку позивача та доданих доказів податковий борг відповідача складає 56530,07 грн (а. с. 3).

Вважаючи, що відповідачем в установлені законодавством строки не сплачені суми грошового зобов`язання, для стягнення суми податкового боргу з ОСОБА_1 , у відповідності до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не сплатив самостійно визначене грошове зобов`язання в строк, передбачений ПК України, що свідчить про виникнення податкового боргу в сумі 56530,07 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Кодексу платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

В силу вимог підпункту 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Строки сплати податкового зобов`язання встановлені ст. 57 ПК України, відповідно до п. 57.1 якої платник податків зобов`язаний самостійно сплатити сумуподаткового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Слід зазначити, що контролюючим органом, відповідно до порядку надіслання податкової вимоги, визначеного п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України, на адресу відповідача було направлено податкову вимогу № 135754-51 від 01.08.2019р., що підтверджується наявними у справі письмовими доказами, а саме : завірена копія корінця рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з довідкою про повернення листа з причин у зв`язку з закінченням строку зберігання та актом № 575 від 24.09.2019р.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що в силу приписів абз. 2 п. 59.1 ст. 59 ПК України, податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України, з урахуванням ст. 42 цього Кодексу, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, зважаючи на те, що контролюючим органом було у передбачений нормами чинного законодавства спосіб направлено на адресу відповідача вимогу про сплату боргу, така вимога вважається врученою у день зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

На момент звернення позивача до суду податковий борг непогашений і не списаний.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Приписами пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Порядок реалізації права органу державної податкової служби на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу визначено ст. 95 ПК України.

Так, зокрема, відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності,а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що позивачем суб`єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх вимог щодо стягнення з відповідача наявної у нього заборгованості по узгодженим грошовим зобов`язанням з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, з військового збору 56530,07 грн.

Доводи апелянта з приводу подання уточнюючої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, у якій виправлено допущені помилки при поданні такої декларації 11.04.2019р.. колегія суддів оцінює як необгрунтовані, позаяк вказаний уточнюючий розрахунок було подано відповідачем до контролюючого органу уже після відкриття провадження у даній справі судом першої інстанції, до суду першої інстанції такі не подавались та судом першої інстанції не досліджувались, оцінка їм не надавалась.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог процесуального закону, апеляційний суд такі докази, які не були подані суду першої інстанції під час розгляду справи оцінює критично.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що порядок самостійного виправлення помилок, що містяться у раніше поданій платником податку податковій декларації визначено ст. 50 ПК України.

Так, за визначенням п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як зазначив позивач у відзиві на апеляційну скаргу, з метою недопущення втрат бюджету Баштанський відділ податків та зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок ГУДПС у Миколаївській області направив до управління податкового аудиту службову записку щодо проведення контрольно-перевірочних заходів, які станом на даний час тривають.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі № 400/5969/20- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.