Справа № 260/3405/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/3405/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Гулай М.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - не з`явився;

представник позивача - Пуканич Е.

представника відповідача - Калич О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування припису та попередження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області, в якій просить:

1. визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ЗК380/216/АВ/П від 06 жовтня 2020 року, внесений головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_2 ;

2. визнати протиправним та скасувати попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю № ЗК 380/216/АВ/ПО від 06 жовтня 2020 року, винесене головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 було складено акт інспекційного відвідування, який використовує найману працю, з якого встановлено, що такий залучив до роботи ОСОБА_3 (в якості мийника автомобілів) без укладення із ним трудового чи цивільно-правового договору, втім такі твердження не відповідають дійсності, що підтверджується відеозаписом інспекційного відвідування. Вважає попередження про відповідальність та припис про усунення виявлених порушень протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

10 листопада 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що такий проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, зокрема, вказує на те, що позивач допустив до виконання роботи на посаді автомийника ОСОБА_3 без укладення з ним письмового трудового договору, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з мотивів наведених у позовній заяві та просив суд позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши думку сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Так, у судовому засіданні встановлено, що з 5 по 6 жовтня 2020 року на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 05 жовтня 2020 року № 642, виданого на підставі наказу Управління Держпраці у Закарпатській області від 28 вересня 2020 року № 134, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара Артуром Франковичем проводилося інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення ним підприємницької діяльності автомийки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, № ЗК380/216/АВ від 06 жовтня 2020 року (далі акт інспекційного відвідування).

Як вбачається з вищевказаного акту інспекційного відвідування, у ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 виявлено порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що останній залучав до роботи ОСОБА_3 (в якості мийника автомобілів) без укладення з ним трудового чи цивільно-правового договору.

На підставі вищевказаного акту інспекційного відвідування головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А. Ф. складено протокол про адміністративне правопорушення № ЗК380/216/АВ/П/ПТ від 06 жовтня 2020 року відносно ФОП ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України.

Також головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А. Ф. внесено припис про усунення виявлених порушень № ЗК380/216/АВ/П від 06 жовтня 2020 року (далі оскаржуваний припис), яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути до 07 жовтня 2020 року виявлені порушення законодавства про працю.

Разом з тим, головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А. Ф. винесено попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю № ЗК380/216/АВ/ПО від 06 жовтня 2020 року (далі оскаржуване попередження), яким попереджено ФОП ОСОБА_1 про відповідальність за порушення законодавства про працю, виявлені в ході інспекційного відвідування, яке проводилось з 5 по 6 жовтня 2020 року.

Вважаючи вказаний припис та попередження протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі- Порядок №823).

Зазначений порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п.5 Порядку №823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є: 1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) рішення суду; 5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 6) інформація Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДПС та її територіальних органів; Пенсійного фонду України та його територіальних органів; 7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю; 8) доручення Прем`єр-міністра України; 9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 10) запит народного депутата України; 11) невиконання вимог припису інспектора праці.

Пунктом 8 Порядку №823 визначено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

За результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю (п.16 Порядку №823).

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято оскаржуваний припис та попередження на підставі висновків про порушення позивачем вимог частини третьої статті 24 КЗпП України.

В силу вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

З аналізу наведених норм слідує, що забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абз.1 ч.2 ст. 265 КЗпП України, допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує певну трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника підприємства (підприємця), а підприємство (підприємець) щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів. Тобто, сфера регулювання статті 24 КЗпП України обмежується випадками, коли між підприємством (підприємцем) та фізичною особою мають місце відносини, які по факту підпорядковуються трудовому законодавству, а застосування штрафних санкцій (або попередження) здійснюється у тому випадку, коли такі відносини не оформлені документами, визначеними КЗпП України.

За правилами статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але для цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату, послуги. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Натомість, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.

Висновки аналогічного змісту також викладені у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №0540/5987/18-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.07.2018 у справі №820/1432/17 та від 26.09.2018 у справі №822/723/17.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2020 року в адміністративній справі № 822/1037/18 вказав, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи в порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.

Так, судом із оглянутого відеозапису встановлено, що 05 жовтня 2020 року ОСОБА_3 перебував на автомийці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Останній за усною домовленістю із адміністратором вказаної автомийки ОСОБА_4 прийшов перший день, в подальшому, якщо його влаштують умови та оплата, то буде розглядати можливість залишитись працювати. Зазначив, що трудового договору з ним не укладали.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_3 , з яких вбачається, що між ним та ОСОБА_1 укладений цивільно-правовий договір від 05 жовтня 2020 року, відповідно до якого почав мити автомобілі біля 12.00 год. Домовлявся про миття автомобілів з ним працівник автомийки ОСОБА_4 . Також була домовленість про те, що мити автомобілі він буде коли є навантаження на автомийку та коли хороша погода, за миття одного автомобіля буде отримувати по 30 грн., коли погана погода - дощ - не буде приходити. Крім того, вказав, що трудовий договір не укладався.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 перебував на автомийці та за усною домовленістю із адміністратором вказаної автомийки ОСОБА_4 та розпочав надавати послуги з миття автомобілів. Про надання ОСОБА_3 послуг з миття автомобілів на автомийці ФОП ОСОБА_1 станом на момент перевірки нічого не знав.

Жодних відомостей про те, що ОСОБА_3 не погоджувався на укладення цивільно-правового договору, відповідачем під час інспекційного відвідування здобуто не було.

Крім того, у матеріалах справи міститься цивільно-правовий договір на миття послуг по миттю автотранспортних засобів від 05 жовтня 2020 року з фізично особою ОСОБА_3 (а.с. 62).

Враховуючи наведене, суд вказує на те, що у інспекторів праці відсутні повноваження на власний розсуд тлумачити умови цивільно-правових договорів, а тим більше, визнавати їх недійсними та надавати їм статусу трудових.

За приписами статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд зазначає, що чинне законодавство України не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому вважає, що сторони договору (в даному випадку, замовник та виконавець) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

При цьому, слід зазначити, що зобов`язати підприємство (фізичну особу-підприємця) та фізичну особу укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнати існуючий між ними договір недійсним не входить до компетенції органів Держпраці. Визнання відносин фактичними трудовими може відбуватися лише у судовому порядку за зверненням особи, яка вважає, що її право порушене, на підставі положень статті 232 КЗпП України.

Разом з тим, суд вказує на те, що у наказі на проведення інспекційних відвідувань № 134 від 28 вересня 2020 року визначено провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 головного державного інспектора Берника Зоряна Петровича, за участю головних державних інспекторів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , однак в направленні на проведення інспекційного відвідування вказані - головний інспектор ОСОБА_5 , за участю інспекторів праці ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Таким чином, суд вказує на те, що проводили перевірку ФОП ОСОБА_1 інші особи, ніж ті, які вказані в наказі на проведення інспекційних відвідувань, а саме замість ОСОБА_7 - на інспекційне відвідування прийшов ОСОБА_6 . Даний факт представником відповідача у судовому засіданні не заперечувався.

Суд також враховує, що питання ознак трудового договору у цивільно-правових договорах між позивачем та ОСОБА_3 досліджувалось в постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2020 року, що набрала законної сили 10 грудня 2020 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Згідно з ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами судового розгляду, факт порушення позивачем трудового законодавства відповідачем не доведено, позаяк жодних належних та допустимих доказів такого порушення стороною відповідача не надано.

Разом з тим, позивач довів суду та спростував факт порушення трудового законодавства, позаяк надав цивільно-правовий договір на надання послуг по миттю автотранспортних засобів з фізичною особою ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що припис про усунення виявлених порушень не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в ч.2 ст.2 КАС України, прийняті без урахування всіх обставин справи, що мають значення при їх прийнятті, порушують права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними і скасування вказаних припису та попередження.

На підстав наведеного та керуючись статтями 6, 9, 72-76, 242 -246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування припису та попередження - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ЗК380/216/АВ/П від 06 жовтня 2020 року, винесений головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А.Ф.

Визнати протиправним та скасувати попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю № ЗК380/216/АВ/ПО від 06 жовтня 2020 року, винесене головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А.Ф.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16, код ЄДРПОУ - 39795035) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 4204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 коп.), що сплачений відповідно до квитанцій від 15 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 липня 2021 року.

СуддяС.А. Гебеш