Справа № 400/3829/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3829/19
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів: Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, карток відмови в прийнятті митних декларацій

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі ТОВ «Миколаївський глиноземний завод») звернулося до суду з позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправним та скасувати:

- рішення про коригування митної вартості товарів від 19 червня 2019 року №UA504010/2019/000140/2, від 20 червня 2019 року №UA504010/2019/000142/2, від 24 червня 2019 року №UA504010/2019/000144/2, від 27 червня 2019 року №UA504010/2019/000147/2;

- картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 19 червня 2019 року №UA504010/2019/00183, від 20 червня 2019 року №UA504010/2019/00185, від 24 червня 2019 року №UA504010/2019/00187, від 27 червня 2019 року №UA504010/2019/00190.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю у суб`єкта владних повноважень законодавчо визначених підстав для застосування, при розмитненні товару, резервного методу, оскільки обставини, що містяться у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не впливають на ціноутворення та не спростовують реальну вартість товару, яка зазначена у контракті та інвойсі.

Товариство пояснило, що надані митному органу документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містили всі відомості, що підтверджують числові значення її складових та відомості щодо ціни, яка підлягала сплаті за ці товари. На думку позивача, митний орган дійшов неправильного висновку про неможливість застосувати метод визначення митної вартості товарів за ціною контракту та необґрунтовано вимагав від декларанта додаткові документи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року позов ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 19 червня 2019 року №UA504010/2019/000140/2, від 20 червня 2019 року №UA504010/2019/000142/2, від 24 червня 2019 року №UA504010/2019/000144/2, від 27 червня 2019 року №UA504010/2019/000147/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 19 червня 2019 року №UA504010/2019/00183, від 20 червня 2019 року №UA504010/2019/00185, від 24 червня 2019 року №UA504010/2019/00187, від 27 червня 2019 року №UA504010/2019/00190.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби на користь ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» судовий збір у сумі 14 511,15 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не довів наявність правових підстав для коригування митної вартості товару, не обґрунтував правомірність застосування резервного методу. Суд першої інстанції зауважив про відсутність розбіжностей в документах, наданих позивачем для митного оформлення, щодо вартості товарів. Надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, Чорноморська митниця Держмитслужби просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив, що проводячи митне оформлення товару та досліджуючи надані декларантом документи встановив в них розбіжності, неточності, а також відсутність інформації щодо всіх складових митної вартості товару.

Так, підписи та печатка у інвойсах від 06 червня 2019 року №63; від 10 червня 2019 року №64; від 11 червня 2019 року №65, 66; від 13 червня 2019 року №67; від 17 червня 2019 року №69 відрізняється від підпису та печатки у контракті.

Окрім того, як зауважив скаржник, відсутня інформація щодо наявності/відсутності витрат на страхування продавцем (відправником), перевізником. Митна вартість заявлена та визначена в графі 20 митної декларації на умовах DAP ст. Суземка-Зерново, суперечить умовам поставки DAP ст. Суземка, що зазначена в графі 20 експортних декларацій.

Далі, зазначаючи про недоліки документів декларанта скаржник указує, що накладні СМГС (залізнична накладна) не містять інформації щодо перевізника та витрат на перевезення між ст. Суземкою та ст. Зерново, відстань складає - 13.8 км.

Також, на його думку, відсутня інформація щодо витрат на транспортування та експедиційне обслуговування задекларованих товарів до місця ввезення на митну територію України, а саме: до ст. Зерново.

Зауважує скаржник також про те, що платіжні доручення декларанта, не містять відмітки в графі "проведено банком", що може свідчить про несвоєчасну оплату товару та відповідно про наявність неустойки та можливих для декларанта збитків, які повинні включатися до митної вартості.

У зв`язку зі встановленням наведених розбіжностей та неточностей, є обґрунтованим, на думку митниці, витребування від декларанта додаткових документів, які, до речі, були надані не в повному обсязі, а також не спростовували виявленні розбіжності.

01 червня 2021 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, за яким вважає її доводи необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Так, на його думку, ним спростовувалося у позові доводи митного органу стосовно відсутності документів про страхування товару, що підлягав митному оформленню а тому повторно наводити такі аргументи у відзиві не має потреби. До того ж, зазначає про наявність сталої практики Верховного Суду з аналогічних обставин (постанова від 03 березня 2020 року у справі №814/190/16, від 23 січня 2020 року у справі №814/4609/13-а, від 23 січня 2020 року у справі №814/4204/15).

Указує також позивач на відсутність порушення умов контракту, в частині строку оплати товару, що спростовує припущення митного органу про оплату покупцем постачальнику товару неустойки, що, в свою чергу, виключає можливість включення такої неустойки до митної вартості товарів.

Позаяк доказів протилежного митницею не представлено, незважаючи на такий обов`язок, згідно приписів ч.2 ст.77 КАС України, наведені доводи апеляції не можуть братися до уваги.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

31 жовтня 2018 року між позивачем як Покупцем та ТОВ «Логистическая транспортная компания «Лидер» як Продавцем був укладений контракт №18-345 (далі - контракт), відповідно до якого, з урахуванням специфікації №5, Продавець здійснив поставку товару - каменю вапнякового технологічного (далі - товар).

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1 контракту, Продавець зобов`язаний поставити товар на умовах DAP Російсько-Український кордон згідно з Інкотермс-2010, при цьому, ціна на товар також визначається та приймається на умовах DAP (згідно з Інкотермс-2010), та включає в себе всі витрати з доставки товару до вказаного місця.

З метою розмитнення товару, що прибув на митну територію України, позивач подав електронні митні декларації від 19 червня 2019 року UA504010/2019/001591, від 20 червня 2019 року №UA504010/2019/001603, від 24 червня 2019 року №UA504010/2019/001645, від 27 червня 2019 року №UA504010/2019/001664 щодо здійснення митного контролю та митного оформлення Товару.

Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, до митного органу було також подано такі документи:

рахунок-фактури (інвойси) від 06 червня 2019 року №63, від 10 червня 2019 року №64, від 11 червня 2019 року №65, 66, від 13 червня 2019 року №67, від 17 червня 2019 року №69;

накладні СМГС (ЦІМ/УМВС) 27329944 від 10 червня 2019 року, 27348072 від 10 червня 2019 року, 27354164 від 11 червня 2019 року, 27355545 від 12 червня 2019 року, 27365127 від 13 червня 2019 року, 27385478 від 18 червня 2019 року;

контракт від 31 жовтня 2018 року №18-345;

додаткові угоди до контракту від 21 листопада 2018 року №1, від 07 березня 2019 року №3;

специфікація №5;

митна декларація країни відправлення;

паспорти якості на товар №230, 231, 233, 234, 235, 237;

платіжні документи №2858, 2887, 2997;

лист від 07 грудня 2018 року №НГЗ-исх-10-18-573.

Відповідач електронними листами від 19 червня 2019 року, 20 червня 2019 року, 24 червня 2019 року, 27 червня 2019 року повідомив позивача про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, оскільки подані декларантом документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару). Відповідач витребував бухгалтерську документацію: щодо оплати складових митної вартості (страхування); страховий поліс; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

На виконання вимог митного органу позивач надав листами від 19 червня 2019 року, 20 червня 2019 року, 24 червня 2019 року, 27 червня 2019 року інформацію про якісні та вартісні характеристики товару з веб-сайту виробника; паспорти якості товару від 10 червня 2019 року №230, від 06 червня 2019 року №231, від 11 червня 2019 року №233 та №234, від 13 червня 2019 року №235; платіжні документи, що підтверджують обставину оплати товару від 18 червня 2019 року №2858, від 20 червня 2019 року №2887, від 26 червня 2019 року №2997.

Також позивач повідомив митницю, що товар не страхувався, а тому надати страховий поліс немає можливості, а інших договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов`язаних з контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається, не укладалось, тому що позивач є кінцевим споживачем продукту, а тому вони не можуть бути надані відповідачу.

За митною декларацією від 19 червня 2019 року №UА504010/2019/001591 Чорноморська митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 19 червня 2019 року №UA504010/2019/000140/2, яким визначила митну вартість задекларованого позивачем товару на підставі другорядного методу визначення митної вартості (резервний метод), та картку відмови від 19 червня 2019 року №UA504010/2019/00183.

У цьому рішенні, серед іншого, зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості(страхування); декларантом не надано документальне обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень; підпис та печатка у рахунках від 06 червня 2019 року №63, від 10 червня 2019 року №64 відрізняються під підпису і печатки в контракті від 31 жовтня 2018 року №18-345; декларантом не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості.

За митною декларацією від 20 червня 2019 року №UA504010/2019/001603 Чорноморська митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 20 червня 2019 року №UA504010/2019/000142/2, яким визначив митну вартість задекларованого позивачем товару на підставі другорядного методу визначення митної вартості (резервний метод), та картку відмови від 20 червня 2019 року №UA504010/2019/00185.

У цьому рішенні, серед іншого, зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості(страхування); декларантом не надано документальне обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень; підпис та печатка у рахунках від 11 червня 2019 року №65, 66, відрізняються під підпису і печатки в контракті від 31 жовтня 2018 року №18-345; відповідно до пункту 5.1 контракту від 31 жовтня 2018 року №18-345, оплата товару повинна бути протягом п`яти робочих днів, декларантом не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості.

За митною декларацією від 24 червня 2019 року №UA504010/2019/001645 Чорноморська митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 24 червня 2019 року №UA504010/2019/000144/2, яким визначила митну вартість задекларованого позивачем товару на підставі другорядного методу визначення митної вартості (резервний метод), та картку відмови від 24 червня 2019 року №UA504010/2019/00187.

У цьому рішенні, серед іншого, зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості(страхування); декларантом не надано документальне обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень; підпис та печатка у рахунках від 13 червня 2019 року №67, відрізняються під підпису і печатки в контракті від 31 жовтня 2018 року №18-345; відповідно до пункту 5.1 контракту від 31 жовтня 2018 року №18-345,оплата товару повинна бути протягом п`яти робочих днів, декларантом не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості.

За митною декларацією від 27 червня 2019 року №UA504010/2019/001664 Чорноморська митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 27 червня 2019 року №UA504010/2019/000147/2, яким визначила митну вартість задекларованого позивачем товару на підставі другорядного методу визначення митної вартості (резервний метод), та картку відмови від 27 червня 2019 року №UA504010/2019/00190.

У цьому рішенні, серед іншого, зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості(страхування); декларантом не надано документальне обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень; підпис та печатка у рахунку від 17 червня 2019 року №69 відрізняються під підпису і печатки в контракті від 31 жовтня 2018 року №18-345; декларантом не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості, надані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

У зв`язку з проханням ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» щодо випуску товару, що декларується у вільний обіг з наданням гарантій, відповідно до розділу Х Митного кодексу України товар був розмитнений за резервним методом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги митного органу, з огляду на таке.

Частина 1 статті 49 Митного кодексу України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст. 52 Митного кодексу України).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 Митного кодексу України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 Митного кодексу України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини(ч.3 ст.53 Митного кодексу України).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 Митного кодексу України).

Стаття 58 Митного кодексу України унормовує визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Зокрема, частина 1 даної статті встановлює, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщонемає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів.

Далі, частини з 2 по 5 даної статті встановлюють, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частина 10 статті 58 Митного кодексу України встановлює, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

витрати, понесені покупцем, зокрема:

вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

витрати на страхування цих товарів.

Частина 11 Митного кодексу України забороняє при визначенні митної вартості включати до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, ніякі інші витрати, крім тих, що передбачені у цій статті.

Досліджуючи обставини, які стали підставами для коригування митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції встановив таке.

Згідно контракту №18-345 від 31 жовтня 2018 року базис поставки є (DАР), який не передбачає обов`язку страхування, про що декларант письмово повідомив митний орган.

Пункт 8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України встановлює, що вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалося.

Таким чином, якщо, за умовами поставки, товар не страхувався, вимога Чорноморської митниці Держмитслужби про надання такої інформації є безпідставною.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року (справа №814/1213/16).

До того ж, відсутні підстави для визнання обґрунтованими доводи скаржника про відсутність інформації щодо витрат на транспортування та експедиційне обслуговування задекларованих товарів до місця ввезення на митну територію України, оскільки за п.2.1. Контракту, ціна товару включає всі витрати щодо його доставці до місця призначення.

За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил Інкотермс, в редакції 2010 року, термін DАР «поставка в місце призначення» покладає на Продавця обов`язок нести всі витрати і ризики, пов`язані з транспортуванням товару до місця призначення, що узгоджене сторонами.

Колегія суддів зазначає, що ст. Суземка прикордонна проміжна залізнична станція 3-го класу Брянського відділення Київського напрямку Московської залізниці. Найближча до Державного кордону з Україною станція Московської залізниці.

При цьому, ст. Зернове проміжна залізнична станція 4 класу Конотопської дирекції Південно-Західної залізниці та міждержавний стиковий пункт столичної магістралі Київ - Москва. Розташована у райцентрі Середина-Буда Сумської області на Сіверщині на самому кордоні з Росією.

Таким чином, витрати на транспортування та експедиційне обслуговування задекларованих товарів до ст. Зернове - митний кордон України, відповідно до умов договору Ікотермс 2010, покладено на Продавця.

Указані обставини також спростовують посилання відповідача на відсутність інформації в накладних СМГС (залізнична накладна) щодо перевізника та витрат на перевезення між ст.Суземкою та ст.Зернове, оскільки в п.22 накладних СМГС зазначено перевізника до митного кордону України, тобто до ст.Зернове, ОАО «РЖД».

З огляду на викладене, посилання відповідача на ненадання документів щодо транспортування товару, що підлягав розмитненню, є безпідставним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку саме тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Таким чином, посилання апелянта в поданій апеляційній скарзі на інші підстави для коригування митної вартості, ніж ті, що не були зазначені в рішенні про коригування митної вартості, є необґрунтованим.

Стосовно зазначення митного органу у рішеннях про коригування митної вартості товарів на невідповідність вимогам п.5.1 контракту наданих платіжних доручень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.5.1 Контракту від 31 жовтня 2018 року №18-345 оплата товару Покупцем здійснюється банківським переказом у російських рублях шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця згідно наданим інвойсам протягом 5-ти робочих днів по факту відвантаження товару на підставі наданих залізничних накладних з відміткою станції відправлення.

Декларантом у підтвердження оплати товару були надані митному органу платіжні доручення в іноземній валюті №2858 від 18 червня 2019 року (а.с.29), №2887 від 20 червня 2019 року (а.с.60), №2997 від 26 червня 2019 року (а.с.72)з відміткою банку платника - ПАТ "Банк Восток" на загальну суму 5048375 рос. руб., що відповідає зазначеній у рахунках-фактурах (інвойсах) сумі поставки товару.

У свою чергу, в чому саме полягає невідповідність наданих платіжних доручень положенням п.5.1 контракту, в оскаржуваних рішеннях не зазначено.

Посилання апелянта на те, що надані платіжні доручення можуть свідчити про несвоєчасність оплати товару, а також на те, що Продавцем могла бути нарахована неустойка у зв`язку з такою несвоєчасною оплатою, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що це є лише припущеннями митного органу, на яких не можуть ґрунтуватись прийняті рішення.

Питання підстав стягнення неустойки в даному випадку дійсно врегульовано п.8.1 Контракту та передбачає право, а не обов`язок продавця стягувати з покупця неустойку у разі затримки розрахунку. Сторони вільні у здійсненні господарської діяльності, а тому питання сплати штрафів та неустойки відноситься до відання господарюючих суб`єктів.

Разом з тим, доказів стягнення з ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" будь-яких додаткових виплат, в тому числі неустойки, не надано.

Що стосується посилань митного органу на неідентичність підписів у рахунках та в контракті, колегія суддів зазначає, що підписання вказаних документів може здійснюватись різними особами. Жодним нормативно-правовим актом не визначений обов`язок підписання розрахункового документа виключно директором підприємства. Відповідно не є таким, що суперечить вимогам законодавства, оформлення інвойсу особою, відповідальною за здійснення розрахунку, або особою, уповноваженою таким правом.

Отже, заявлена ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» митна вартість товару відповідає ціні господарської операції та є сплаченою у повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» надано для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені ч.2ст.53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню. Вказані документи чітко підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті покупцем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору, згідно з вимогами ч. ч.4, 5ст.58 Митного кодексу України.

При цьому, згідно висновків щодо застосування норм права, викладених зокрема у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року (справа №814/2659/16), однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Відповідно до ч.2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також, необґрунтовано рішення щодо неможливості застосування основного методу визначення митної вартості - за ціною договору.

Відтак, виходячи з привила, встановленого ч.3 ст.57 Митного кодексу України, застосування відповідачем другорядного методу (за резервним методом) визначення митної вартості товару є протиправним, що правильно встановлено судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення від 05 лютого 2021 року.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 13.07.2021 року.