Справа № 580/4401/21
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року справа № 580/4401/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірними дії та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23) до Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, пр. Музейний, 2Д), в якому просить скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу у розмірі 5100 грн від 11.06.2021 у виконавчому провадженні №64295214.

В обґрунтування позову зазначено, що заборгованість з перерахованої стягувачу пенсії включено до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. При цьому, заборгованість з пенсійних виплат за рішеннями суду значно перевищила видатки, які були встановлені Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету та бюджету Пенсійного Фонду України. Зазначено, що згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Взяття зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Позивач стверджує, що недостатність коштів, передбачених бюджетом на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, які були встановлені Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, є поважною причиною, що створила об`єктивні перешкоди для виконання зобов`язання в частині виплати коштів та не залежать від позивача, у зв`язку із чим оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, суд встановив таке.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 у справі №697/128/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018, відповідно до статті 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

З метою примусового виконання вказаного рішення 12.01.2021 суд видав виконавчий лист, на підставі якого головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк В.П. постановою від 28.01.2021 відкрито виконавче провадження №64295214.

Листом від 17.02.2021 вих.№2300-0802-5/10579 повідомлено державного виконавця, що на виконання рішення суду позивачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2018 та нараховано доплату в сумі 47238,66грн. Також зазначено, що виплата перерахованої пенсії буде здійснена за рахунок коштів передбачених у Державному бюджеті за відповідною бюджетною програмою у порядку черговості.

Спірною постановою Заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мацак Я.М. від 11.06.2021 у виконавчому провадженні №64295214 накладено на позивача штраф в розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд врахував таке.

Відповідно до ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.16 ч.3 ст.18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

На підставі ч.2 ст.63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 ст.75 Закону №1404 визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 10.09.2019 року по справі №0840/3476/18, від 19.09.2019 року по справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 року по справі №420/70/19 та відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Судом встановлено, що позивач на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 у справі №697/128/20 здійснив нарахування доплати в сумі 47238,66грн., однак щодо виплати вказаної заборгованості зазначив, що вказана сума буде виплачена за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджету за відповідною бюджетною програмою.

Приймаючи постанову про накладення штрафу, відповідач виходив з того, що позивач не виплатив ОСОБА_1 перераховану пенсію у сумі 47238,66грн. без поважних причин.

Стосовно наявності підстав для накладення на позивача спірного штрафу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень -коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до статті 8 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим з військової служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за вказаним Законом, забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно з п.п.3-5 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №201, виконання рішень суду, а саме виплата заборгованості з перерахованої пенсії здійснюється в порядку черговості надходження таких рішень судів до Головного управління та в межах коштів, виділених з Державного бюджету для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Отже виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Суд також зазначає, що стаття 113 Конституції України встановлює, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до статті 3 Закону України Про Кабінет Міністрів України діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Приписи статті 117 Конституції України визначають, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до ч.1 статті 49 Закону України Про Кабінет Міністрів України Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови та розпорядження.

Отже, Порядок №201, розроблений та затверджений Кабінетом Міністрів України на виконання своїх конституційних повноважень для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, включаючи органи Пенсійного фонду України.

Фактична невиплата нарахованих коштів зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Тому, за умови дотримання відповідача встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічну позицію Верховний Суд висловив у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, що обов`язкова для врахування судом першої інстанції відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Верховний Суд у вказаному рішенні врахував, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме:

- встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення;

- аналізувати акти законодавства;

- враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства;

- встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Згідно з реєстром рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, станом на 10.06.2021 загальна сума заборгованості за рішеннями судів, що надійшли до Головного управління, за 2019-2021 роки становить 107654155 грн. 73 коп.

Станом на 10.06.2021 відповідно до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, погашено заборгованість із пенсійних виплат за рішеннями суду, які надійшли до Головного управління до 31.10.2019 включно на загальну суму 12252404 грн. 27 коп., у т.ч.: у 2019 році 571726 грн. 17 коп.; у 2020 році 6383197 грн. 61 коп., у 2021 році 5297480,49 грн. Таким чином, заборгованість з пенсійних виплат за рішеннями суду, яка виникла у 2019, 2020, 2021 роках, значно перевищила видатки, передбачені бюджетом Головного управління на її погашення.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією бюджетів Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на 2019, 2020 та 2021 роки; копіями змін, що вносяться до бюджету Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на 2019 та 2020 роки.

Зважаючи на те, що Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання вказаного вище рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 у справі №697/128/20, дотримуючись Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1, суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладення на Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області штрафу за невиконання судового рішення, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки докази понесених судових витрат вказаного виду відсутні, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 287, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мацак Я.М. про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн від 11.06.2021 у виконавчому провадженні №64295214.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя П.Г. Паламар