Справа № 300/4011/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/4011/20 пров. № А/857/7863/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Фермерського господарства «Спаське» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року (судді Панікара І.В. ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі № 300/4011/20 за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Фермерського господарства «Спаське» про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області 30.12.2020 звернулося в суд з позовом до Фермерського господарства «Спаське» в якому просить стягнути з відповідача податковий борг в сумі 17632,08 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року задоволено позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням Фермерське господарство «Спаське» оскаржило його в апеляційному порядку та просить скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи щодо розміру орендної плати, умов договору оренди, періодів та розмірів нарахування позивачем боргу, суми коштів, яка фактично сплачена відповідачем у якості плати за землю за період з січня по грудень 2019 року та з січня по листопад 2020 року. Зазначає, що борг нараховано за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 (12 місяців 2019 року) та з 01.01.2020 по 30.11.2020 (11 місяців 2020 року), проте до позовної заяви долучено Акт камеральної перевірки від 27.04.2020 про перевірку за період з 01.03.2019 по 27.04.2020, тобто зовсім інші періоди (9 місяців 2019 року та 3 місяці 27 днів 2020 року), зокрема, періоди з 01.01.2019 по 01.03.2019 та з 28.04.2020 по 30.11.2020 - це періоди поза межами перевірки, а отже незрозумілими є підстави встановлення та нарахування податкового боргу за ці періоди. Також, до позовної заяви долучено копію податкової вимоги взагалі від 06.03.2019, тобто у період, який також поза межами періоду камеральної перевірки від 27.04.2020, а зазначена у цій вимозі сума податкового боргу 14 368,28 грн. жодним чином не обґрунтована, відсутні розрахунки за який період, з яких підстав вона нарахована. Крім того, порушено пункт 52 прим. 4 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким встановлено, що не нараховується та не сплачується за період з 01 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності. Суд не взяв до уваги ту обставину, що відповідач - ФГ «Спаське» не подавав податковим органам долучені до позову в якості додатків копії податкових декларацій за 2019 №5006 від 19.02.2019 та №4102 від 14.02.2020, зміст та походження зазначених документів не відомі відповідачу, відсутні будь-які реквізити офіційного документа юридичної особи, які могли би свідчити про їх підписання керівником ФГ «Спаське», зокрема, відсутні підпис, печатка, відомості щодо подання та отримання, зазначена електронна адреса - не належить відповідачу та взагалі невідома йому. Крім того, відповідач ніколи не подавав податковим органам звітні документи у друкованій формі, тільки власноруч заповнені бланки у письмовій формі з власним підписом, печаткою юридичної особи. Вказує, що належним чином не отримував від позивача документи: Акт камеральної перевірки від 27.04.2020, податкові повідомлення-рішення від 26.05.2020, при цьому, на долучених до позову копіях документів про поштові відправлення відсутній підпис, який дійсно належить керівнику ФГ «Спаське», а саме на одному із доказів вручення, а саме на рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення за номером 010 взагалі наявний підпис не відповідача, а просто зазначеної його прізвище у рядку «розписка в одержанні», оскільки відповідач завжди на документам підписується своїм підписом, який можна побачити у інших доказах, на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за номером 890 не зазначено, що за інших причин не вручено дане рекомендоване відправлення та у даному випадку можна говорити про недбалість працівників «Укрпошти», відповідач не змінював місце, за яким отримує відправлення, не уникав отримання листів, загалом не було ніяких інших причин неотримання відправлення. Судом не взято до уваги те, що розрахунок податкового боргу є незрозумілим для платника податку та містить суми коштів, які взагалі перевищують розмір річної орендної плати, а також періоди «прострочень», які сягають близько дев`яти місяців (267 днів), в Акті камеральної перевірки про порушення правил сплати (перерахування) податків (зборів) не занесено всі платежі відповідача, так не зазначено такі платежі за 2019 рік платежі від 25.04.2019, від 27.05.2019, від 06.2019 року, від 27.07.2019 року, загальна сума платежів, які сплачено та не внесено до Акту перевірки за 2019 рік становить - 8 520 грн. Також, довідавшись про наявність помилкової податкової декларації за 2019, 01.04.2021 подав уточнюючу декларацію, у якій зазначено той розмір плати за землю, який відповідає як умовам чинного договору оренди земельної ділянки від 28.02.2006, так і граничним розмірам плати за землю сільськогосподарського призначення, встановленим нормами чинного законодавства, а саме - підпункт 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №300/4011/20 та ухвалою суду від 11.05.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фермерське господарство «Спаське» 11.04.2005 року зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в контролюючому органі як платник податків (аркуші справи 7-8).

19.02.2019 відповідачем, подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік, в якій задекларовано до сплати грошове зобов`язання на загальну суму 25314,18 грн. (щомісячна задекларована сума складає 2109,52 грн.) (аркуші справи 10, 73-74).

14.02.2020 ФГ «Спаське» подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020 рік, в якій задекларовано до сплати грошове зобов`язання на загальну суму 8245,00 грн. (щомісячна задекларована сума складає 687,08 грн.) (аркуші справи 11, 75-76).

27.04.2020 старшим державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб, Коломийського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати грошових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб, про що складено акт камеральної перевірки про порушення правил сплати (перерахування) податків (зборів) від 27.04.2020 за № 279/09-19-52-04/33278748, відповідно до змісту якого, податковим органом констатовано порушення ФГ «Спаське» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по орендній платі з юридичних осіб, грошового зобов`язання визначеного контролюючим органом відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 18.02.2019 (аркуш справи 12).

На підставі акту перевірки від 27.04.2020 за № 279/09-19-52-04/33278748, позивачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.05.2020 за № 134965204, яким до відповідача застосовано штрафні санкції в розмірі 169,71 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб та за № 134965204, яким до відповідача застосовано штрафні санкції в розмірі 2043,15 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб (аркуші справи 14-15).

Вказані податкові повідомлення-рішення направлялися на адресу ФГ «Спаське», однак кореспонденція повернулась на адресу позивача з відміткою установи поштового зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (аркуш справи 16).

Оскільки ФГ «Спаське» добровільно у встановлені законом строки не сплатив до бюджету податковий борг у розмірі 17632,08 грн., Головне управління ДФС в Івано-Франківській області звернулось із позовом до суду про стягнення податкового боргу.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про підставність позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 17632,08 грн.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 36 ПК України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пунктів 37.1, 37.2 статті 37 ПК України, підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Згідно положень пункту 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до пункту 46.5 статті 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 №560 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 03.07.2015 № 783/27228 затверджено форму Податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), відповідно до якої представником відповідача подано Податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за 2019 рік від 18.02.2019 зареєстровані податковим органом за №5006 від 19.02.2019 (аркуші справи 73-74) та за 2020 рік від 12.02.2020 зареєстровані податковим органом за №4102 від 14.02.2020 (аркуші справи 75-76) та наведені апелянтом доводи, що відповідач не подавав податковим органам долучені до позову в якості додатків копії податкових декларацій за 2019 рік №5006 від 19.02.2019 та за 2020 рік за №4102 від 14.02.2020, зміст та походження зазначених документів не відомі відповідачу, відсутні будь-які реквізити офіційного документа юридичної особи, які могли би свідчити про їх підписання керівником ФГ «Спаське», зокрема, відсутні підпис, печатка, відомості щодо подання та отримання, зазначена електронна адреса - не належить відповідачу та взагалі невідома йому є необґрунтованими доводами та спростовуються наявними доказами долученими позивачем, оскільки відповідно до вказаних декларацій такі містять підпис - Керівника (уповноваженої особи) / фізична особа (законний представник) М.Бежук, який згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (код 33278748) є керівник юридичної особи та - представляє її інтереси.

Пунктом 48.3 статті 48 ПК України визначено, що податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно матеріалів справи Декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік від 18.02.2019 зареєстровані податковим органом за №5006 від 19.02.2019 (аркуші справи 73-74) та за 2020 рік від 12.02.2020 зареєстровані податковим органом за №4102 від 14.02.2020 (аркуші справи 75-76) містять всі обов`язкові реквізити відповідно до вимог пункту 48.3 статті 48 ПК України.

Як передбачено пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до пункту 56.11 статті 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно положень частини 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно із підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За нормами пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У відповідності до підпункту 75.1.1. пункту 75.1. статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Згідно статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

27.04.2020 старшим державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб, Коломийського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати грошових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб, про що складено акт камеральної перевірки про порушення правил сплати (перерахування) податків (зборів) від 27.04.2020 за № 279/09-19-52-04/33278748, відповідно до змісту якого, податковим органом констатовано порушення ФГ «Спаське» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по орендній платі з юридичних осіб, грошового зобов`язання визначеного контролюючим органом відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 18.02.2019 (аркуш справи 12).

На підставі акту перевірки від 27.04.2020 за № 279/09-19-52-04/33278748, позивачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.05.2020 за № 134965204, яким до відповідача застосовано штрафні санкції в розмірі 169,71 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб та за № 134965204, яким до відповідача застосовано штрафні санкції в розмірі 2043,15 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб (аркуші справи 14-15).

Вказані податкові повідомлення-рішення направлялися на адресу ФГ «Спаське», однак кореспонденція повернулась на адресу позивача з відміткою установи поштового зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (аркуш справи 16).

Отже, з наведеного слідує, що предметом камеральної перевірки охоплюються питання своєчасності сплати податкових зобов`язань та виявлення контролюючим органом цього порушення здійснюється з даних зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та на підставі картки платника податків в якій відображається сплата відповідного податку, а тому доводи апелянта про порушення під час проведення камеральної перевірки із підстав врахування інших періодів є спростованим, оскільки як станом на час слухання справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду відповідач винесених податкових повідомлень рішень від 26.05.2020 за № 134965204 та № 134965204 не оскаржив до суду.

Згідно з статтею 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до частини 129.4 статті 129 ПК України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 59.5 даної статті ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 ПК України надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ю» № 7448-52 від 06.03.2019 (аркуш справи 17).

Щодо доводів апеляційної скарги про недбалість працівників «Укрпошти» такі є не є підтвердженими будь яким доказами, адже представник відповідача не звертався до відділу поштового зв`язку щодо оскарження таких дій посадових осіб та не долучав відповіді від уповноваженого органу, який здійснює поштові перекази, а тому такі доводи є спростованими.

А тому колегія суддів вважає, що як слідує розрахунку податкового боргу та виписок платника податків Фермерського господарства «Спаське», за ним рахується податковий борг на суму 17632,08 грн. (аркуші справи 18-23).

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт 95.4. статті 95 ПК України).

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

А відповідно стаття 76 КАС України вказує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частин 1 та 3 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла висновку, що апелянт доказів, які б свідчили про погашення заборгованості в повному обсязі, що є предметом стягнення або спростування її наявності до суду не подав, податкової вимоги та податкові повідомлення-рішення не оскаржив, а тому позов задоволено правомірно в повному обсязі, оскільки податковий борг відповідача зі сплати земельного податку з юридичних осіб підтверджується податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), податковими повідомленнями-рішеннями, корінцем податкової вимоги, витягом з облікової картки платника податку та довідкою про борг за платежами (аркуші справи 9-11, 14-15, 18-23, 73-76).

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 20 травня 2021 року по справі № 0940/1971/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми податкового законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скаргзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Спаське» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі № 300/4011/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк