Справа № 400/92/21
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 р. Справа № 400/92/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,
про:визнання протиправними рішень та дій, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить суд:

- визнати протиправними рішення та дії відповідача, що викладені у письмовій відповіді від 30.07.2020 року № 1400-0308-8/42670, щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі до страхового стажу роботи періоду роботи з 30.10.1989 року по 05.04.2007 року у Снігурівській виправній колонії (№ 5);

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області обчислити стаж роботи у Снігурівській виправній колонії (№ 5) з 30.10.1989 по 05.04.2007 року у подвійному розмірі і провести перерахунок пенсії (з виплатою різниці) з врахуванням збільшеного стажу роботи за період з 20.06.2020 року по день перерахунку.

Ухвалою від 16.01.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 30.10.1989 року по 05.04.2007 року вона працювала у Снігурівській виправній колонії (№ 5) на посаді економіста, бухгалтера, касира, страховий стаж складає 32 роки 16 днів, періоди роботи в цій установі зараховані до стажу в одинарному розмірі. Зазначена виправна колонія перепрофільована у лікувально-трудовий профілакторій наказом Міністерства внутрішніх справ УСРС № 18 від 03.01.1974 року, а з 1980 року - в колонію для утримання засуджених загального режиму. 3 27.09.1983 року установу реорганізовано в спеціалізовану установу для тримання засуджених, хворих на туберкульоз легенів. З 1995 року в установі тримаються засуджені, хворі на відкриту форму туберкульозу. Виконання професійних обов`язків позивача було безпосередньо пов`язано з ризиком захворювання на туберкульоз. За таких обставин повивач вважає, що має право на зарахування періодів роботи у Снігурівській виправній колонії (№ 5) до її трудового стажу у подвійному розмірі.

Відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні вимог просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що в матеріалах пенсійної справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що позивач з до 01.01.2004 року працювала в інфекційному закладі (відділенні) або іншому структурному підрозділі охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України (туберкульозній лікарні чи міжобласній туберкульозній лікарні). Також відповідач зазначив, що відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України № 1058 пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач з 20.06.2020 року отримує пенсію за віком, призначену та обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі та раніше за текстом - Закон України № 1058).

Згідно із записами у трудовій книжці та довідкою від 18.06.2020 року № 5/4-18-04, виданою Державною установою «Снігурівська виправна колонія (№ 5)», позивач у період з 30.10.1989 року по 05.04.2007 року працювала у виправній колонії на посадах економіста, бухгалтера, касира. Страховий стаж Позивача складає 32 роки 16 днів.

21.07.2020 року позивач звернулась до ГУ ПФУ із заявою про проведення зарахування до її стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1058 період роботи у Снігурівській виправній колонії № 5, оскільки даний заклад є спеціалізованим для утримання засуджених чоловіків, хворих на закриті форми туберкульозу легень. До заяви додано довідку від 18.06.2020 року № 5/4-18-04, видану Державною установою «Снігурівська виправна колонія (№ 5)».

Листом від 30.07.2020 року № 1400-0308-8/42670 відповідач роз`яснив позивачу про відсутність права на зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи в закладах ІН-316/5, Снігурівській виправній колонії УДДУ ПВП у Миколаївській області з 30.10.1989 року по 05.04.2007 року, оскільки наданими документами не підтверджено, що позивач до 01.01.2004 року працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України (туберкульозній лікарні чи міжобласній туберкульозній лікарні).

Не погоджуючись з відмовою ГУ ПФУ, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Закон України № 1058 набрав чинності з 01.01.2004 року.

До набрання чинності вказаним законом питання пенсійного забезпечення громадян регулювалося у повному обсязі «Про пенсійне забезпечення» Законом України від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон України № 1788).

Відповідно до ст. 60 Закону України № 1788, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Пунктом 1 Переліку закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24.12.2004 року № 247, який був чинний до 09.04.2013 року, до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу віднесено спеціалізовані - туберкульозна лікарня. Цим же переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю, називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення).

На підставі наказу МВС УРСР від 27.06.1983 року № 0119 виправно-трудова колонія (№ 5) (установа ІН 316/5 УВС Миколаївського облвиконкому) з 01.07.1983 року перепрофільована в установу виконання покарань для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення - 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих, засуджених на лікування в ВТК №5 зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідності з вимогами наказу МВС УРСР № 0230-1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР.

Переліком спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз, затвердженим наказом Міністерством внутрішніх справ України від 11.10.1994 року № 556, установа ІН 316/5 УМВС України в Миколаївській області визначена як спеціалізована установа, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режиму ув`язнення та неповнолітні чоловічої статі, хворі на активну форму туберкульозу. Аналогічне визначення установи було зазначено у Переліку, затвердженому наказом МВС України від 03.12.1996 року № 836.

На підставі наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 29.11.1999 року № 165 «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України» установа ІН-316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5).

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 02.04.2009 року № 59 Снігурівську виправну колонію № 5 УДДУ у Миколаївській області перейменовано у спеціалізовану туберкульозну лікарню середнього рівня безпеки.

Згідно з наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань від 14.07.2009 року № 157 «Про організаційно-штатні посади» введено в дію нове найменування - Снігурівська виправна колонія Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 5) - спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення - 610 осіб.

Наказом Державної пенітенціарної служби України від 18.06.2012 року № 427 «Про організаційні штатні питання по установах виконання покарань, їх підприємствах та слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області» Снігурівська виправна колонія № 5 Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 5) реорганізована у Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 5) і значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз).

Отже, з липня 1983 року у Снігурівській виправній колонії № 5 утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконує функції інфекційного закладу охорони здоров`я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Зазначені обставини щодо установи ІН-316/5 та Снігурівської виправної колонії № 5 також установлені у постанові Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.02.2017 року у справі № 485/103/17 за участю у статусі відповідача Снігурівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, правонаступником якого є відповідач, залишеній без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017 року у цій самій справі.

Зокрема, у межах справи № 485/103/17 досліджувалося питання правомірності дій органу Пенсійного фонду щодо незарахування до страхового стажу позивача у подвійному розмірі періодів роботи в установі ІН-316/5 та Снігурівській виправній колонії № 5.

Постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.02.2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017 року у справі № 485/103/17 залишено без змін.

Отже, Снігурівська виправна колонія № 5 Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області є інфекційним закладом в розумінні ст. 60 Закону України № 1788.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 485/103/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин суд робить висновок, що позивач має право на врахування періоду роботи у Снігурівській виправній колонії (№ 5) з 30.10.1989 по 05.04.2007 року у подвійному розмірі.

Щодо дати, з якої відповідач повинен здійснити позивачу перерахунок пенсії позивача, суд зазначає наступне:

Згідно ч. 4 ст. 45 Закону України № 1058, перерахунок призначеної пенсії, у разі виникнення права на підвищення пенсії, провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Суд виходить з того, що у заяві від 21.07.2020 року позивач фактично просила перерахувати їй пенсію з подвійним урахуванням спірного періоду до страхового стажу позивача, тому такий перерахунок відповідач повинен був здійснити з 01.08.2020 року.

Одночас но з чим суд звертає увагу на те, що зміст позовної заяви свідчить про те, що порушення свого права, за захистом якого позивач звернулася до суду, вона пов`язує саме з листом відповідача від 30.07.2020 року № 1400-0308-8/42670, яким позивачу повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії за її заявою від 21.07.2020 року.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з того, що, не здійснивши зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача у подвійному розмірі за її заявою від 21.07.2020 року, відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки від 30.07.2020 року № 1400-0308-8/42670 не може вважатися рішенням про відмову у здійсненні перерахунку пенсії.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54001, ) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не здійснення зарахування у подвійному розмірі до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 30.10.1989 року по 05.04.2007 року у Снігурівській виправній колонії (№ 5) відповідно до її заяви від 21.07.2020 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54001, ) здійснити з 01.08.2020 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з урахуванням періоду роботи у Снігурівській виправній колонії (№ 5) з 30.10.1989 року по 05.04.2007 року у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням раніше виплачених сум.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )судові витрати у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 40 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.07.2021 року.

Суддя О.В. Малих