Справа № 380/1487/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 рокуСправа № 380/1487/21 пров. № А/857/10038/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконними дій, зобов`язання здійснити виплату та перерахунок пенсії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2021 року (суддя Братичак У.М., м.Львів),-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ) в якому просила:

визнати незаконними дії відповідача щодо виплати позивачу перерахованої пенсії за вислугу років із застосуванням обмеження у розмірі десяти прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність;

зобов`язати ГУПФ проводити виплату та здійснити перерахунок пенсії позивача за вислугу років без обмеження суми щомісячної пенсійної виплати десятьма прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність, починаючи із 13.12.2019 з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі із покликанням на окремі обставини справи вказує, що на виконання рішення суду про перерахунок пенсії позивача з 13.12.2019 обчислений розмір пенсії перевищував максимальний розмір пенсії, що встановлений відповідною нормою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII) та був перерахований у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вказана норма Закону №1697-VII на момент виникнення у позивача права на такий перерахунок та під час здійснення такого перерахунку була чинною та не визнавалась у встановленому порядку такою, що не відповідає Конституції України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ГУПФ при здійсненні перерахунку пенсії позивача на виконання рішення суду безпідставно застосовано обмеження максимального розміру пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 до 31.03.2015 працювала в органах прокуратури. З 12.02.2011 перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру» (далі Закон №1789-XII) у розмірі 90% від заробітної плати.

05.03.2020 позивач звернулась до ГУПФ із заявою про перерахунок пенсії та довідкою про розмір заробітної плати, що враховується при перерахунку пенсії, виданою прокуратурою Львівської області 28.02.2020 за №18-760вих.20 (далі Довідка, Прокуратура відповідно), у зв`язку із ухваленням рішенням Другого сенату Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 від 13 грудня 2019 року (далі КСУ, Рішення №7-р(ІІ)/2019 відповідно).

Рішенням від 12.03.2020 ГУПФ відмовлено у перерахунку пенсії позивачу за вислугу років.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі №380/2708/20 (далі Рішення суду), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років від 12 березня 2020 року №1300-0326-8/13311. Зобов`язано ГУПФ здійснити перерахунок і виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 13.12.2019 відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII, у розмірі 90% розміру грошового забезпечення, на підставі Довідки Прокуратури, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.16-22).

15.12.2020 позивач звернулась до відповідача з запитом про надання інформації щодо проведення перерахунку пенсії за вислугу років та виплати нарахованої суми за рішенням суду від 13.05.2020 (а.с.8).

Згідно з відповіддю ГУПФ від 14.01.2021 №416-9572/П-52/8-1300/21 у зв`язку з набранням законної сили Рішенням суду відповідач провів перерахунок пенсії позивача за вислугу років з 13.12.2019 відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII у розмірі 90% розміру грошового забезпечення, на підставі Довідки, з урахуванням раніше виплачених сум. В результаті проведеного перерахунку з 13.12.2019 обчислений розмір пенсії становить 27297,65 грн, проте максимальний розмір пенсії до виплати враховуючи абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII та пункту 13-2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) становить 16380 грн, який було перераховано у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.07.2020 17120 грн та з 01.12.2020 17690 грн. Вказано, що з 01.12.2020 виплата пенсії проводиться з урахуванням Рішення суду в сумі 17690 грн (а.с.9-10).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

На час призначення позивачу пенсії, пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону №1789-XII.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону №1789-XII призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 50-1 Закону №1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 (далі Закон №3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011 та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 01.10.2011).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 (далі Закон № 213-VIII), який набрав чинності з 01.04.2015, частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону №1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою».

Крім того, 15.07.2015 набрав чинності Закон №1697-VII відповідно до Розділу ХІІ «Прикінцевих положень» якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015.

Відтак, частина вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VI та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону №1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Водночас, відповідно до абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень (абзац 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII доповнено реченням щодо тимчасового обмеження максимального розміру пенсії у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 (далі Закон №911-VIII), який набрав чинності з 01.01.2016).

Дію вказаної норм продовжено до 31.12.2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII.

Як встановлено вище на виконання Рішення суду відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача за вислугу років з 13.12.2019 відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII у розмірі 90% розміру грошового забезпечення, на підставі Довідки, з урахуванням раніше виплачених сум. В результаті проведеного перерахунку з 13.12.2019 обчислений розмір пенсії становить 27297,65 грн, проте максимальний розмір пенсії до виплати враховуючи абзац 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII та пункту 13-2 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV становить 16380 грн, який було перераховано у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.07.2020 17120 грн та з 01.12.2020 17690 грн. З 01.12.2020 виплата пенсії проводиться з урахуванням Рішення суду в сумі 17690 грн.

Необхідно зазначити, що в розглядуваному випадку положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії не визнавались у встановленому порядку КСУ такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

На момент звернення позивача щодо проведення перерахунку пенсії (05.03.2020 та 15.12.2020), наведеними вище положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами ПФУ.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 24 липня 2018 року у справі №554/10456/16-а та у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 686/2428/16-а.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону №1789-XII (в редакції на час призначення пенсії) оскільки положення цієї статті втратили чинність.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про необхідність задоволення позову.

Наведені вище висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування відповідних норм Законів №№1789-XII, 3668-VI та 1697-VII щодо спірних відносин узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 3 червня 2021 року у справі №359/3736/17.

Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України є безпідставними, адже відповідні положення законів не визнані неконституційними КСУ (на момент виникнення спірних правовідносин), який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що вона мала обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, суд апеляційної інстанції зазначає, що у справі, «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26 червня 2014 року, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 12 липня 2021 року.