Справа № 1640/3210/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 р.Справа № 1640/3210/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року та додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В с т а н о в и в:

13.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (подалі пенсійний орган, ГУ ПФУ в Полтавській області) нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів за період з 03.08.2014 року по 01.08.2018 року із виплаченої різниці пенсії у розмірі 6.662,75 грн та за період з 12.09.2016 року по 01.09.2018 року із різниці виплаченої пенсії у розмірі 3.573,40 грн згідно з ч. 2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визнавши бездіяльність відповідача в частині нездійснення нарахування вказаних сум протиправною.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 року у задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 року скасовано з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 03.08.2014 року по 01.08.2018 року із виплаченої різниці пенсії у розмірі 6.662,72 грн та за період з 12.09.2016 року по 01.09.2018 року із різниці виплаченої пенсії у розмірі 3.573,40 грн.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 03.08.2014 року по 01.08.2018 року із виплаченої різниці пенсії у розмірі 6.662,72 грн та за період з 12.09.2016 року по 01.09.2018 року із різниці виплаченої пенсії у розмірі 3.573,40 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2019 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1.057,20 грн.

25.01.2021 року до Другого апеляційного адміністративного суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому позивач просить встановити судовий контроль за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року та додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області протягом десяти діб з дати прийняття судом ухвали про судовий контроль надати звіт про виконання постанов суду та за наслідками розгляду звіту ГУ ПФУ в Полтавській області про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту, накласти на керівника ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідального за виконання судового рішення, штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що ГУ ПФУ в Полтавській області згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року та додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.19 року нарахувало йому компенсацію у розмірі 5.725,73 грн., але її не виплатило, також йому не було виплачено судовий збір, який він сплатив за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 року заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року та додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року - задоволена.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області на протязі двох місяців надати Другому апеляційному адміністративному суду звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року та додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року.

26.04.2021 року від ГУ ПФУ в Полтавській області надійшов звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року та додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року (вих. № 1600-0802-7/30371 від 22.04.2021 року) (т. 1, а.с. 263).

Із звіту ГУ ПФУ в Полтавській області вих. № 1600-0802-7/30371 від 22.04.2021 року, вбачається, що сума нарахованої компенсації здійснена на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року у розмірі 5725,73 грн. виплачена ОСОБА_1 шляхом зарахування на рахунок в банку 09.04.2021 року. Щодо виконання додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року пенсійний орган зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Порядок виконання рішень суддів про стягнення коштів з державних органів регулюються ст. 25 Бюджетного кодексу України та постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі Порядок № 845). Відповідно до п. 24 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені в п. 6 Порядку № 845. Таким чином, стягнення коштів з державних органів, в тому числі витрат зі сплати судового збору, здійснюється у зазначеному вище порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ ПФУ в Полтавській області виконано рішення постанови в цій справі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Частинами 1, 2 ст. 382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що подання суду звіту про виконання судового рішення та доказів, які це підтверджують, є підставою для прийняття відповідного звіту.

Отже з матеріалів справи вбачається, що шляхом зарахування на рахунок в банку НОМЕР_1 ОСОБА_1 09.04.2021 року на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року виплачено компенсацію у розмірі 5725,73 грн (т. 1, а.с. 264).

Щодо виконання додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.20219 року колегія суддів зазначає, що приписами ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі Порядок № 845).

Відповідно до п. 24 Порядку № 845, стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи зазначені у п. 6 Порядку № 845.

Таким чином, стягнення коштів з державних органів, в тому числі витрат зі сплати судового збору, здійснюються у зазначеному вище порядку.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для прийняття звіту ГУ ПФУ в Полтавській області про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року та додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року у справі № 1640/3210/18.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 248, 250, 325, 328, 329, 370, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року та додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі № 1640/3210/18.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Ухвала у повному обсязі виготовлена і підписана 12 липня 2021 року.