Справа № 480/8831/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 р. Справа № 480/8831/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника позивача - Затулко К.А.,

представника відповідача - Кирилкіної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Управління ДМС України в Сумській області (далі - відповідач, Управління ДМС України в Сумській області), в якій, з урахуванням уточненого позову (т.1, а.с.24-28), просила:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну №5150 від 30 жовтня 2020 року;

2) зобов`язати Управління ДМС в Сумській області повторно розглянути заяву про надання дозволу в імміграцію в Україну громадянці Афганістану/Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_3 від 10 грудня 2019 року, зареєстровану за №413351000.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2017 році позивачем було вперше отримано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , після чого термін її дії було продовжено до 06.09.2019. 17.07.2019 посвідка № НОМЕР_1 була обміняна на посвідку нового зразка № НОМЕР_2 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області терміном дії до 16.07.2020.

В подальшому, 10.12.2019 ОСОБА_4 звернулася до Сумського районного відділу УМДМС України в Сумській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну як матері громадянки України ОСОБА_5 з метою возз`єднання із сім`єю, однак, рішенням Управлінням Державної міграційної служби в Сумській області від 30.10.2020 позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну № НОМЕР_3 на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Разом з тим, приймаючи спірне рішення на підставі відсилочної норми, що міститься у п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", відповідачем не зазначено посилання на норму закону, якою б конкретизувалася причина відмови у наданні позивачеві дозволу на імміграцію в Україну. Тобто, рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну з підстави, передбаченої пунктом 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", без наведення прямої норми іншого закону, яка б чітко регламентувала підстави для ненадання дозволу на імміграцію, не може вважатися правомірним та обґрунтованим.

При цьому, наголосила, що всі три рази і під час видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні позивачу № НОМЕР_1 , і під час продовження строку її дії, і під час обміну на посвідку нового зразка, проводилася перевірка документів та позивач документувалася посвідкою на тимчасове проживання в Україні і ніяких підстав для відмови у наданні їй посвідок не знаходилося, хоча документи подавалися з однієї і тієї ж підстави - возз`єднання із сім`єю.

Також зауважила, що позивач проживає на території України протягом тривалого часу разом із своєю сім`єю: малолітніми дітьми (громадянами Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , громадянкою України - ОСОБА_5 ) та чоловіком ОСОБА_8 . Разом з тим, прийняття оскаржуваного рішення призведе до видворення з території України позивача , що спричинить розлучення сім`ї, а саме: матері ( ОСОБА_1 ) із її малолітніми дітьми ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ), що спричинить порушення прав дітей, закріплених у Конституції України, Сімейному кодексі України та Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Ухвалою суду від 19.01.2021 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т.1, а.с.76).

Відповідач подав відзив на позов з доказами на його обґрунтування (т.1 а.с.80-172), в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з того, що Управлінням ДМС України в Сумській області прийнято рішення від 30.10.2020 №5150 про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4, пунктом 6 статті 10 Закону України "Про імміграцію", якими передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається: 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Так, зокрема, вказала, що в результаті розгляду заяви позивача від 10.12.2019 про надання дозволу на імміграцію було встановлено, що посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_2 є недійсною у зв`язку з прийняттям Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області 17.09.2019 рішення № 800075394 про скасування вказаної посвідки.

Таким чином, ОСОБА_1 станом на дату подання заяви про надання дозволу на імміграцію перебувала на території України з порушенням встановленого законодавством строку, оскільки не мала діючої посвідки на тимчасове проживання, чим порушила вимоги пункту 10 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983.

На виконання абзацу 2 пункту 14 та пункту 16 Постанови № 1983, 14.09.2020 Управлінням ДМС України в Сумській області отримано лист УСБУ в Сумській області про наявність підстав для відмови Позивачу у наданні дозволу на імміграцію.

На підставі вищевикладеного, керуючись пунктом 4, пунктом 6 статті 10 Закону України "Про імміграцію" та пунктом 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983, прийнято рішення від 30.10.2020 № 5150 про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі, в межах та спосіб, що передбачені чинним законодавством і не підлягає скасуванню.

Ухвалою від 16.02.2021 постановлено перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.03.2021 (т.1, а.с.183), в якому було оголошено перерву до 14.04.2021 (т.1, а.с.189, 191), а ухвалою суду від 06.04.2021 - призначено проведення підготовчого засідання 14.04.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференц-прийому "ЕаsуСоn" за участю представника позивача (т.1, а.с.199).

Ухвалою суду від 14.04.2021 було визнано поважною причину пропуску строку позивачем для подачі відповіді на відзив та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів (т.1 а.с.222).

Представник позивача подала відповідь на відзив (т.1 а.с.210-213, т.2 а.с.1-8), в якому просила позовні вимоги задовольнити. Так, вказала, що відповідач у відзиві посилається на прийняття оскаржуваного рішення на підставі п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", якими передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається: 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені доку менти;... 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Однак, у самому рішенні про відмову у наданні дозволу на імміграцію зазначено, що воно прийнято на підставі п.6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" та жодного посилання на п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", про які зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву як на підставу своїх дій, текст рішення не містить.

Також відмітила, що на момент подання заяви про надання дозволу на імміграцію (10.12.2019 року) позивач не знала та не могла знати, що його посвідка на тимчасове проживання з будь-яких причин може бути скасована. Факт необізнаності, а отже, і відсутності свідомого, умисного надання будь-яких неправдивих відомостей, підтверджується тим, що позивач був рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивачу було вручено лише 17.12.2019 року. В цей же день посвідка на тимчасове проживання була вилучена у позивача. Водночас, заява про надання дозволу на імміграцію була подана 10.12.2019 року виключає можливість свідомих дій позивача по наданню будь-яких неправдивих відомостей.

Крім того, також представник у відповіді вказала, що в порядку, передбаченому п. 12 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ від 26.12.2002 року № 1983, під час розгляду документів з метою встановлення законності перебування Позивача, Відповідачем надсилалися запити до Державної прикордонної служби У країни та здійснювалася перевірка за допомогою інтегрованої міжвідомчої інформаційно- телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система "Аркан"). Також була проведена перевірка за банками даних Інтерполу, органів Національної поліції України.

Відповідно до матеріалів, наданих Державною прикордонною службою України 04.02.2020 на запит відповідача, позивач знаходилася в Україні на законних підставах, не мата заборони в`їзду в Україну. Більш того, позивач відсутня у базах даних Генерального секретаріату Інтерполу, до кримінальної відповідальності не притягалася, у розшуку не перебувала, судимості непогашеної або не знятої не мала.

Щодо долучення відповідачем до матеріалів справи документів, наданих у відповідь на запит до Житомирського СВ ГУНП в Житомирській області, в яких йдеться про нібито вчинення ОСОБА_1 дій, що мають ознаки злочинного діяння за ч. 1 ст. 358 КК України, представник відмітила, що кримінальне провадження за даним фактом було закрито за два тижні після його відкриття. ОСОБА_1 не притягалася до кримінальної відповідальності як за вказаним фактом, так і за будь-якими іншими.

За клопотанням представника відповідача підготовче засідання 14.04.2021 було відкладено на 17.05.2021, проведення якого призначено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференц-прийому "ЕаsуСоn" за участю представника позивача (т.1, а.с.223-224), в якому було оголошено перерву до 07.06.2021 для надання представнику позивача додаткового часу для підготовки та подання представником позивача додаткових пояснень у справі (т.2, а.с.22).

Так, представником позивача було подано додаткові пояснення (т.2, а.с.29-30), в яких представник вказала, що відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій тим, що Управлінням СБУ у Сумській області відповідачу не було погоджено надання позивачу дозволу на імміграцію, у зв`язку зі скасуванням посвідки позивача на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 17.07.2019, подану на підтвердження законності перебування в Україні. Управлінням СБУ у Сумській області у листі №5564 від 11.09.2020 зазначалося про наявність підстави для відмови Позивачу у наданні дозволу на імміграцію, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", а пункт 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" передбачає не надання дозволу на імміграцію особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості або подали підроблені документи.

Водночас, у листі СБУ від 11.09.2020 не зазначено, яка саме дія з двох можливих (свідоме зазначення неправдивих відомостей у заяві або надання підроблених документів) була вчинена позивачем для її кваліфікації за п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Також, у висновку у справі щодо відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Ісламської Республіки Афганістан та підданій Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 відповідачем було вказано, що з листа СБУ вбачається свідоме зазначення позивачем у заяві неправдивих відомостей (а НЕ підроблення документів). На підставі чого відповідач дійшов саме такого висновку невідомо, адже у листі СБУ чітко не вказано саме про зазначення неправдивих відомостей.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 07.06.2021, підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.07.2021 (т.2, а.с.25-26).

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що у 2016 році до України приїхав громадянин Афганістану/Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_8 (далі - ОСОБА_8 , чоловік позивача) з метою навчання у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця. Того ж року ОСОБА_8 отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 терміном дії до 01 липня 2022 року (т.1, а.с.9).

23.12.2006 до ОСОБА_8 в Україну приїхала дружина - громадянка Афганістану/Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_4 із двома спільними дітьми ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою возз`єднання сім`ї та проживання в Україні та 11.09.2017 ОСОБА_4 на підставі возз`єднання сім`ї із ОСОБА_8 отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 для себе та своїх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у Головному управлінні ДМС у м.Києві (т.1, а.с.54).

Термін дії посвідки закінчувався 10.09.2018 та був продовжений до 06.09.2019, про що свідчить штамп у розділі "Особливі відмітки" (т.1, а.с.54).

17.07.2019 ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням терміну дії своєї посвідки на тимчасове проживання в Україні, обміняла її на посвідку нового зразку № НОМЕР_2 , що була видана Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області з терміном дії до 16.07.2020 (т.1, а.с.62).

10.12.2019 ОСОБА_4 подала заяву на отримання дозволу на імміграцію в Україну до Сумського районного відділу УМДМС України в Сумській області на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію", як мати громадянки України ОСОБА_5 (т.1 а.с.87-89). При цьому, в заяві на отримання дозволу на імміграцію позивача також було вписано їх із чоловіком спільних дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Заява була зареєстрована у справі за №413351000 (т.1, а.с.87).

З метою перевірки поданих позивачем документів Сумським районним відділом УМДМС України в Сумській області надсилалися запити до Управління ДМС України в Сумській області у порядку п.37 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 за №321 щодо надання відомостей інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан" (т.1, а.с.124), до відділу поліції ГУ НП в Житомирській області щодо надання інформації про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної інформації (т.1 а.с.129), до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київській області щодо перевірки відомостей про видачу довідки про реєстрацію громадянкою України ОСОБА_9 (т.1 а.с.130-131), до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київській області щодо надання інформації про документовану посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_1 за № НОМЕР_2 (т.1 а.с.133), до ГУНП в Сумській області (т.1 а.с.149).

При цьому, в ході перевірки поданих документів відповідачем встановлено (т.1, а.с.134-135), що рішенням Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київській області від 17.09.2019 №800075394 на підставі підпункту 1 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 № 322, було скасовано посвідку на тимчасове проживання позивача (т.1, а.с.15,135).

17.12.2019 копію вказаного рішення було вручено позивачці у Сумському районному відділі УМДМС України в Сумській області начальником відділу Кучеренком Ю.А. у присутності перекладача позивача (т.1, а.с.135). В цей же день у присутності позивача складено акт про вилучення посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 (т.1 а.с.14, 136, 138).

Головним спеціалістом відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Сумській області було складено висновок, затверджений заступником начальника УДМС України в Сумській області 30.10.2020, відповідно до якого спеціалістом зазначено за доцільне відмовити громадянці Ісламської Республіки Афганістан, підданій Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україні (т.1, а.с.161-163).

29.10.2020 Управлінням ДМС в Сумській області прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну № НОМЕР_3 на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" (т.1, а.с.17, 164).

Про прийняте рішення позивача було повідомлено листом та направлено копію такого рішення (т.1 а.с.16, 165).

Надаючи правову оцінку, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України "Про імміграцію" від 7 червня 2001 року N 2491-III (далі - Закон України "Про імміграцію") та Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року N 3773-VI (далі - "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Так, частиною першою статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (частина перша статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Відповідно до ст.1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Пунктом 2 частини 1 статті 9 Закону України "Про імміграцію" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Також ч.ч.2,3,5 вказаної статті передбачено, що заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

За неповнолітніх осіб, а також осіб, яких у встановленому порядку визнано недієздатними, заяву про надання дозволу на імміграцію подають їх законні представники.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються, зокрема, такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі).

Для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону (до яких відноситься і позивача, як мати громадянки України ОСОБА_5 ) також подаються копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України.

Схожі норми містяться і в п.11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) , відповідно до яких для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п`ятої статті 9 Закону України "Про імміграцію" (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах; квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов`язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Позивачем на виконання вимог даних приписів 10.12.2019 разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну було подано весь необхідних пакет документів. Однак, відповідачем оскаржуваним рішенням було відмовлено у видачі дозволу.

При цьому, підстави для відмови у видачі дозволу на імміграцію визначені в ст.10 Законі України «Про імміграцію», відповідно до яких дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як вбачається з оскаржуваного рішення (т.1, а.с.164), рішення прийнято відповідачем на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», відповідно до якого дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.

Тобто така підстава для відмови у видачі посвідки повинна бути закріплена саме у законі. При цьому, посилання представника відповідача на те, що такий випадок визначений у вказаній вище ст.9 Закону України «Про імміграцію», яка передбачає, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, суд не приймає до уваги, оскільки даною нормою визначено лише порядок подачі заяв про надання дозволу на імміграцію, водночас дана стаття цього Закону не передбачає підстав, за яких такий дозвіл не надається. У Законі України «Про імміграцію» статтею 10 визначені такі підстави, та якою, у свою чергу, у п.6 передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України. Однак, іншого такого закону, в якому було б зазначено такі підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію представник відповідача не наводить, а в оскаржуваному рішенні не зазначено.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача також зазначає, що правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення став також і п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», відповідно до якого дозвіл не надається, якщо особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи, оскільки позивач в заяві про надання дозволу на імміграцію зазначила свідомо неправдиві відомості, у той час як посвідка вже на час подання заяви була скасована. На підтвердження своїх доводів представник відповідача надав копію запиту на адресу Державної міграційної служби України від 13.04.2021, в якому відповідач просив сприяння у внесенні змін до програмного забезпечення інформаційної підсистеми ЄІАС в частині доповнення функції з прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію, додавши можливість обрання одночасно декількох пунктів з випадаючого списку (т.2, а.с.21).

Суд не приймає вказані доводи представника відповідача з посиланням на лист-запит від 13.04.2021 з приводу того, що правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення став також і п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», а відповідач не мав можливості одночасно вказати у рішенні дві підстави. З оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для його прийняття став п.6, а не п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» (на чому наполягає представник відповідача). При цьому неможливість відповідача вказати у рішенні декілька підстав для правомірності обґрунтування його прийняття не звільняє відповідача від обов`язку діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. При цьому лист-запит не підтверджує неможливість відповідача зазначити декілька підстав для прийняття рішення, а лише містить прохання, звернене до Державної міграційної служби України посприяти у внесенні змін до програмного забезпечення інформаційної підсистеми ЄІАС, та на який відповіді не надано. Більше того, даний запит датований 13.04.2021 (т.2, а.с.21), тобто вже після прийняття оскаржуваного рішення, а відтак, в силу ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач позбавлений можливості на нього посилатись.

Доводи представника відповідача з приводу того, що позивачем в заяві про надання дозволу на імміграцію зазначено свідомо неправдиві відомості, суд також не приймає до уваги, оскільки, як встановлено в судовому засіданні з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну позивач звернулась 10.12.2019 (т.1,а.с.87-89), а рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання (т.1, а.с.135), позивач отримала вже після подання заяви - 17.12.2019 (т.1, а.с.135). Будь-яких доказів того, що позивач була обізнана про рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 07.09.2019 раніше, на чому наполягає представник відповідача, суду надано не було.

Відтак, у судовому засіданні не підтверджено факт подання позивачем свідомо неправдивих відомостей чи свідомого зазначення неправдивих відомостей.

На підставі викладеного, зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято не на підставі, визначеної Законом України «Про імміграцію», не обґрунтовано, не розсудливо, а, відтак, не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, а тому суд вважає необхідним визнати таке рішення протиправними та скасувати та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу в імміграцію в Україну громадянці Афганістану/Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 від 10 грудня 2019 року, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане положення, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління ДМС України в Сумській області суму судового збору в розмірі 840,80грн., сплаченого нею за подання позовної заяви згідно квитанції від 24.11.2020 (т.1, а.с.5).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянки Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії для виїзду за кордон № НОМЕР_5 ) до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (вул. Г.Кондратьєва, 27,м. Суми,Сумська область,40000) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну №5150 від 30 жовтня 2020 року.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу в імміграцію в Україну громадянці Афганістану/Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 від 10 грудня 2019 року, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 840,80грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12.07.2021.

Суддя І.Г. Шевченко