Справа № 560/6908/21
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6908/21
РІШЕННЯ

іменем України

13 липня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М.

розглянувши розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся позивач до Головного управління ДПС у Хмельницькій області з позовними вимогами з врахуванням уточнення позовних вимог: визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо нарахування ОСОБА_1 зобов"язання зі сплати ЄСВ за 2020 рік та зобов"язати Головне управління ДПС у Хмельницькій області скасувати нарахування ОСОБА_1 зобов"язання зі сплати ЄСВ за 2020 рік і внести зміни в інтегровану картку платника податків шляхом виключення нарахованого ЄСВ за 2020 рік в розмірі 9595,30грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є фізичною особою - підприємцем з 01.02.2016 року та при цьому є інвалідом ІІІ групи з 26.06.2011 року, довічно.

Отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове пенсійне страхування".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Разом із цим, відповідно до положень ч. 4 ст. 4 цього Закону, "Особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування."

Таким чином, з червня 2011 року позивач була звільнена від сплати ЄСВ.

Позивач вказує, що добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не бере, тому і не є платником ЄСВ не залежно від того, який звіт вона подала.

Крім цього, дана обставина не узгоджується із положеннями ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", тому таке нарахування ЄСВ є незаконним.

Суд ухвалою суду від 14.06.2021 відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

01.07.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому вказує, що згідно Інформаційної системи Державної податкової служби України "Податковий блок" ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа - підприємець з 02.02.2016, а з 01.03.2016 по даний час перебуває на спрощеній системі оподаткування.

08.02.2021 року (вх. № 8661747) позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, відповідно до якого сума нарахованого єдиного внеску складає 9 595,30грн.

Отже, позивач, який подав звіт за відповідний звітний період відповідно до законодавства, взяв добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Такий звіт не може вважатись неправомірно поданим, оскільки факт його подання не суперечить законодавству.

Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання повторно не з"явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд прийняв рішення про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами. Дослідивши усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення з врахуванням всіх аргументів позивача щодо суті спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено.

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 є фізичною особою - підприємцем з 01.02.2016 року.

Згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_2 позивач отримує пенсію по інвалідності з 15.07.2017, оскільки є інвалідом ІІІ групи загального захворювання з 26.06.2011, довічно.

08.02.2021 року (вх. № 8661747) позивачем подано до Головного управління ДПС у Хмельницькій області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, відповідно до якого сума нарахованого єдиного внеску складає 9 595,30грн.

За допомогою порталу «Дія» позивач дізналась, що має борг від 08.02.2021 року у розмірі 9595,30 грн.

Однак, вимоги про сплату боргу вона не отримувала.

Вважає, що таке нарахування ЄСВ відповідачем є порушенням вимог ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", тому звернулася до суду з позовними вимогами.

Вирішуючи спірні правовідносини судом враховано наступне.

Пункт 4 частини першої статті 4 Закону N 2464-VI до платників єдиного внеску відносить фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами частини четвертої статті 4 Закону N 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону N 1058-IV пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом N 1058-IV пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом (абзац 22 статті 1).

Аналогічно, абзац 17 статті 1 Закону N 1058-IV непрацездатними особами визнає осіб, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або осіб з інвалідністю, у тому числі дітей з інвалідністю, а також осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до закону.

Розглядаючи у системному взаємозв`язку вказані норми Закону N 1058-IV та положення частини четвертої статті 4 Закону N 2464-VI, досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону N 1058-IV) є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між особистою участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат. А тому, частина четверта статті 4 Закону N 2464-VI передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного статтею 26 Закону N 1058-IV, виключно на добровільних засадах.

Згідно з абзацом другим п. 4 розд. ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 із змінами та доповненнями такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови самостійного визначення для себе нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2473."

Позивач зазначає, що помилкового подала звіт в якому нарахування ЄСВ за місяці, за які вона звільнена від сплати ЄСВ, самостійного визначення для себе нарахування єдиного внеску у неї не було.

При усному зверненні до відповідача щодо утворення заборгованості, її було повідомлено, що це сталося через помилкову подачу звіту нарахування ЄСВ за 2020 рік і відсутністю технічної можливості подання ліквідаційного або уточнюючого звіту щодо нього.

Частинами першою та другою статті 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства", заява N 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення у справі "Ван Раалте проти Нідерландів" від 21 лютого 1997 року) (п. п. 48-49 рішення у справі "Пічкур проти України" від 7 листопада 2013 року, заява N 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року N 14-рп/2004).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні" пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивну, обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належним та необхідним. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Суд звертає увагу на те, що Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" перше речення частини четвертої статті 4 Закону N 2464-VI було викладено у новій редакції: "Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу."

Отже, частина четверта статті 4 Закону N 2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону N 1058-IV. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

Оскільки позивач є інвалідом ІІІ групи загального захворювання з 26.06.2011, довічно та отримує пенсію по інвалідності з 15.07.2017, суд дійшов висновку, що він не повинен сплачувати єдиний внесок за 2020 рік.

Судом враховано, що позивач помилково подала звіт в якому нарахувала податок за місяці, за які вона звільнена від сплати ЄСВ, окрім того, самостійного визначення для себе нарахування єдиного внеску у неї не було, а також відсутність технічної можливості подання ліквідаційного або уточнюючого звіту щодо нього, тому суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем при поданні позову судовий збір не сплачено, то відсутні підстави для стягнення на його користь судових витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо нарахування ОСОБА_1 зобов"язання зі сплати ЄСВ за 2020 рік та зобов"язати Головне управління ДПС у Хмельницькій області скасувати нарахування ОСОБА_1 зобов"язання зі сплати ЄСВ за 2020 рік і внести зміни в інтегровану картку платника податків шляхом виключення нарахованого ЄСВ за 2020 рік в розмірі 9595,30грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 13 липня 2021 року

Позивач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя П.М. Майстер