Справа № 380/647/21
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/647/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Наум`як Х.О.,

представник позивача Хом`як Є.Л.,

представник відповідача Катревич Н.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (81300, Львівська область, м. Мостиська, вул. Ярослава Мудрого, 113) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) АДРЕСА_2 тел. 234 4-17-60 Код ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_2 ) всіх сум, що належали йому до виплати в день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а саме : індексації грошового забезпечення за період часу з 01.07.2015 року по 26.04.2017 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_2 ) середній розмір грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні ( не виплати всіх сум, що належали ОСОБА_1 до виплати: індексації грошового забезпечення за період часу з 01.07.2015 року по 26.04.2017 року), із розрахунку середньоденного заробітку 318.2 грн. за період часу з 27.04.2017 року по 23.12.2020 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.

В обгрунтуванні позовних вимог, що Мостиським прикордонним загоном з часу видання наказу про звільнення і до часу виключення із списків частини повністю не проведено повного розрахунку при звільнені з військової служби з позивачем ( не здійснено виплати індексації грошового забезпечення) тому ОСОБА_1 , набув право на стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені до повного фактичного розрахунку з 27.04.2017 року по 23.12.2020 року.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначає, що на день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення, 26 квітня 2017 року, старшини ОСОБА_1 , спору між позивачем та Мостиським прикордонним загоном щодо зазначених в позовній заяві вимог не було. Лише за заявою позивача у липні 2020 року було порушено питання про те, що на день виключення зі списків особового складу частини йому не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 26.04.2017 року. Листом від 22.07.2020 № 11/М-197 відповідачем на заяву позивача від 16.07.2020 надано відповідь, в якій зазначено, що по червень 2015 року індексація грошового забезпечення виплачена. Індексація грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день вибуття не було проведено з причин відсутності фінансових ресурсів для її нарахування та виплати, що передбачено п.6 ст. 5 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» із змінами та п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення» зі змінами. На зазначене звернення позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) була нарахована індексація грошового забезпечення та з надходженням коштів від головного розпорядника була виплачена 23 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 20 січня 2021 року відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 1494) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 20.04.2017 № 74-ос, старшину ОСОБА_1 , звільнено з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини 1494) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 26.04.2017 року №78 ос, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення Мостиського прикордонного загону.

Відповідачем було надано довідку про розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 року по 26.04.2017 року. З якої вбачається, що позивачу станом на день виключення зі списків частини заборгованість відповідачем з виплати індексації грошового забезпечення становить у сумі 23 165, 88 грн.

23.12.2020 року на картковий рахунок позивача, відповідачем було нараховано кошти заборгованість з індексації грошового забезпечення у сумі 22 818,39 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з

виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон).

Згідно з частиною другою статті 2 Закону порядок проходження громадянами

України військової служби, їх права та обов`язки визначаються, як цим Законом, так і

відповідними положеннями про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову

службу» визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день

виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Абзацом 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999

№13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначено:

передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про

останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб рядовий і

начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо.

Також, листом від 24.07.2013 № 774/13/84-13 Міністерство соціальної політики

України роз`яснило, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у

військових формуваннях, утворених відповідно до законів України. КЗпП України не

поширюється.

З огляду на зазначене норми КЗпП України. на які посилається позивач не можуть

бути застосовані при вирішенні спору, що виник між сторонами, оскільки позивач

проходив військову службу у Державній прикордонній службі України, правовідносини,

що виникли між особами, які беруть участь у справі, є адміністративно - правовими та

пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, регулюються

законодавством у сфері проходження військової служби.

Прийняття громадян на публічну службу (військову), її проходження, звільнення з

публічної (військової) служби - це публічно-правові правовідносини, які урегульовано

спеціальними нормами законодавства України у зв`язку зі спеціальним статусом даної

категорії громадян.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і

військову службу», порядок проходження громадянами України військової служби, їх

звільнення, права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, дані правовідносини регулюються статутами Збройних Сил України,

Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Державну

прикордонну службу України» та відповідними положеннями про проходження військової

служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими

нормативно-правовими актами, одним із яких є «Положення про проходження

громадян України військової служби у Державній прикордонній службі України,»,

затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115 (далі - Положення).

Отже, норми статті 117 КЗпП, не поширюються на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями щодо проходження військової служби та виплата грошового забезпечення.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", грошове забезпечення це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із; посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

Місячне грошове забезпечення складається із:

основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням);

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Згідно із законодавством, військовослужбовці отримують не заробітну плату, а і ростове забезпечення. Структуру грошового забезпечення військовослужбовців визначено ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якою до складу грошового забезпечення входять; посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, зазначені виплати не входять до складу грошового забезпечення.

Також слід зазначити, що до нарахування і виплати кошти, не нараховувалися та не належали до виплати позивачу на день його звільнення 26 квітня 2017 року. Лише після звернення позивача до Мостиського прикордонного загону щодо виплати індексації грошового забезпечення, виникло питання щодо виплат при звільненні.

Таким чином на день звільнення, ОСОБА_1 , 26 квітня 2017 року був відсутній спір щодо виплат при звільненні.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення,

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24

грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату

праці) Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із

затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому

від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цеп день не

був на роботі, - наступної о дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про

розрахунок, суд па підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній

заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи -по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї

вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір

належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають

задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого

висновку дійде суд. що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника

суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної

суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності

цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені, відсутність спору щодо їх розміру, невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені, незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Отже суд дійшов до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) розрахунок і виплата сум належних позивачу при звільненні, ним не оскаржувалися.

З встановлених відповідно до матеріалів справи обставин вбачається, що питання щодо не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 26.04.2017, виникло у позивача у липні 2020 року, у зв`язку з чим він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) з відповідним листом.

На зазначене звернення позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) була нарахована індексація грошового забезпечення та з надходженням коштів від головного розпорядника була виплачена 23 грудня 2020 року.

Таким чином, викладені обставини свідчать, що питання щодо невиплаченої індексації з 01.07.2015 по 26.04.2017 виникло більше ніж через три роки і два місяці після звільнення позивача.

Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум

був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин

положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Зазначена правова позиція щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний

розрахунок при звільненні узгоджується з правовими висновками Верховного Суду

зробленими у постанові від 04.12.2019 у адміністративній справі № 825/742/16.

Також суд звертає увагу на правові висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. а

саме:

«Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з

середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно

до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику

при звільненні всіх належних сум. передбачених на день звільнення трудовим

законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те. з

чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до

моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум:

91.3 Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

91.4 Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та

роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із

затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем

110 стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.».

Також слід зазначити, що ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів,відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України, може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

Стаття 27 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»

передбачає, що фінансування діяльності Державної прикордонної служби України

здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел,

передбачених законодавством.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в

межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Відповідно до п.п. 3,4,5 п 5 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.14 № 533 Адміністрація Держприкордонслужби з метою організації своєї діяльності організовує планово-фінансову роботу в апараті Адміністрації Держприкордонслужби, органах Держприкордонслужби на підприємствах, в установах, що належать до сфери її управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів, контролює діяльність органів Держприкордонслужби, підприємств установ, що належить до сфери її управління.

Зокрема, з висновком про те що при визначенні розміру компенсації за затримку

розрахунку необхідно враховувати те що відповідач є органом державної влади,

фінансування якого здійснюється з державного бюджету погодився Верховний Суд у

постанові від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до

спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені

в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Мостиського прикордонного загону (військова частина 1494) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (81300, Львівська обл., м.Мостиська, вул. Ярослава Мудрого 113, ) відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 13.07.2021.

Суддя В.М. Сакалош