Справа № 640/20260/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М, при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової прокуратури Центрального регіону України, яка полягає у не поновленні ОСОБА_1 на посаді прокурора військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України у місячний термін з дня звернення (13.07.2020) та не скасуванні наказу від 20.08.2019 №106 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України;

- визнати протиправним та скасувати наказ Військового прокурора Центрального регіону України від 20.08.2019 №106 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України з 20.08.2019 - з моменту звільнення;

- стягнути з Військової прокуратури Центрального регіону України на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення (заробітну плату) за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2019 на день винесення рішення суду, яке на день подання позову складає 287 681,28 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової прокуратури Центрального регіону України, яка полягає у не поновленні ОСОБА_1 на посаді прокурора військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України у місячний термін з дня звернення (13.07.2020).

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України з 13 липня 2020 року.

Стягнуто з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року у розмірі 153 500,67грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

05 травня 2021 року позивачем засобами поштового зв`язку подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 32 400,00грн.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №640/20260/20 в частині стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6750,00грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 400,00 грн.

Апелянт зазначає, що у переліку робіт, які надавались адвокатом не враховувалась робота, пов`язана із досудовим врегулюванням даної справи. В свою чергу, неврахування судом роботи адвоката, пов`язаної із підготовкою до розгляду справи в суді та збір доказів суперечить положенням частини 3 статті 134 КАС України.

Крім того скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення пропорційності розміру гонорару адвоката до розміру предмета спору.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною другою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом з цим, суд звертає увагу на вимоги частини шостої, сьомої статті 134 КАС України, якими встановлено право суду, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, за умови недотримання критеріїв співмірності. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Суд першої інстанції визнав надмірною суму, заявлену позивачем до відшкодування у розмірі 32 400,00 грн., та присудив на користь позивача витрати в розмірі 6 750,00 грн. Поруч з цим, суд зазначив, що досудове врегулювання спору не стосується розгляду конкретної судової справи, а також отримання наказу та направлення адвокатського запиту є передчасними послугами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки по-перше, підготовка до розгляду справи та збір доказів не є досудовим врегулюванням спору, по-друге, положеннями частини 3 статті 134 КАС України визначено, що підготовка до розгляду справи, збір доказів тощо включається до розміру витрат на правничу допомогу адвоката.

Крім того, колегією суддів встановлено відсутність з боку відповідача клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про відсутність у суду першої інстанції передбачених процесуальним законом підстав для зменшення розміру належних до відшкодування витрат позивача на правничу допомогу.

До заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем додано докази її направлення Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері. Згідно даних трекінгу на офіційному сайті Укрпошти, вказана заява отримана відповідачем 07 травня 2021 року, однак, передбаченим процесуальним законом правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідач не скористався. Апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції відповідачем також подано не було.

Судом також враховується, що при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції дійшов висновку про належність документів, поданих для підтвердження розміру витрати на правову допомогу.

Так, на підтвердження клопотання позивачем було подано разом з позовною заявою копію договору про надання правової допомоги від 01.03.2016 №3/24/16; додаток №2 до договору від 28.08.2020; попередній (орієнтовний) детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Подосіновим А.О. від 28.08.2020.

Відповідно до попереднього (орієнтовний) детального опису робіт адвокатом надавались наступні послуги: консультація ОСОБА_1 , витребування у клієнта його звільнення (2 години) - 5 400 грн., підготовка та направлення адвокатського запиту до Військової прокуратури Центрального регіону України, Військової служби правопорядку (1 година) - 2 700,00грн., підготовка та направлення адвокатського запиту до Військової прокуратури Центрального регіону України (1 година) - 2 700,00 грн., опрацювання судової практики, законодавства, складання позовної заяви, здійснення розрахунків, виготовлення копій документів, формування позову з додатками, направлення адресату (5 годин) - 13 500,00 грн., складання відповіді на відзив (3 години) - 8 100,00 грн., всього (13 годин) - 32 400,00 грн.

До заяви про ухвалення додаткового рішення додано квитанцію №0.0..1 від 05.05.2021 на суму 32 400,00 грн.

За такого правового регулювання та обставин справи, враховуючи, що принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони, колегія суддів дійшла висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

У відповідності до вимог пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (01014, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 32 400,00 (тридцять дві тисячі чотириста) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 13 липня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко