Справа № 460/4293/21
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2021 року м. Рівне №460/4293/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС у Рівненській області та/або відповідач) про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинення певних дій. В обґрунтування позовних вимог вказує, що ним отримано вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі ЄСВ) від 13.11.2020 за № Ф-9058-13 в сумі 3178,12грн та від 11.02.2021 за № Ф-9058-13 в сумі 6478,12грн. Вважає оскаржувані вимоги протиправними, так як на його думку заборгованості зі сплати ЄСВ у позивача не має оскільки за весь 2020 рік ЄСВ за нього сплачував роботодавець, а наявність свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю без реального отримання доходів від такої діяльності не є підставою для нарахування та сплати ЄСВ за вказаний період. З наведених підстав вважає оскаржувані вимоги протиправними та просить суд також зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача шляхом виключення з неї нарахувань по заборгованості - недоїмці по ЄСВ. Крім того, позивач вважає безпідставним стягнення з нього 727,27грн в межах виконавчого провадження № 64725388, відкритого на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-13 У від 13.11.2020 р., та просить зобов`язати відповідача повернути вказану суму за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області, з підстав протиправності нарахування заборгованості зі сплати ЄСВ в сумі 3178,12грн.

Відповідач подав відзив на позов в якому заперечив проти позовних вимог. Позиція відповідача полягає в тому, що обов`язок стати на облік в контролюючих органах самозайнятої особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність як платник податків і як платник єдиного внеску виникає у адвоката, якщо до Єдиного реєстру адвокатів України внесено запис про здійснення адвокатської діяльності індивідуально, і така діяльність не є припиненою або зупиненою. Відповідно до Закону № 2464-VI роботодавці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, розглядаються як окремі платники ЄСВ. Отже, незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем, платник єдиного внеску визначений пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок відповідно до визначеної бази нарахування єдиного внеску. При цьому, базу нарахування єдиного внеску зобов`язані визначати платники, як ті, що отримують, так і ті, які не отримують дохід від провадження незалежної діяльності. Крім того, відповідач вказав, що позивачем самостійно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік та відобразив нарахування в тих самих сумах, що й відповідач в інтегрованій картці. Звернув увагу на ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, згідно якої визначено, що не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 05.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику)сторін.

З`ясувавши всі обставини справи на підставі заяв по суті, дослідивши письмові докази, в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На підставі рішення Ради адвокатів Рівненської області від 21.02.2020 № 38, 27.04.2020 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія РН № 1816.

Згідно довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 28.05.2020 № 003 з 28.05.2020 за № 3856 перебуває на обліку в органах ДПС.

Також, з матеріалів справи вбачається, що наказом Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» № 873-к від 05.09.2017, ОСОБА_1 з 06.09.2017 прийнятий на посаду юрисконсульта (по Дубнівському, Млинівському, Радивилівському РЕМ). Наказом про переведення на іншу роботу/посаду від 30.08.2019 р. № 794-к ОСОБА_1 з 01.09.2019 переведений на посаду юрисконсульта по Дубнівському, Млинівському, Радивилівському РЕМ ІІ категорії.

27.11.2020 позивачем було отримано вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2020 № Ф-9058-13 У про сплату боргу з ЄСВ в розмірі 3178,12грн, який виник станом на 19.01.2021.

04.03.2021 Дубенським міськрайонним відділом ДВС ЗМУ МЮ м. Львів винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64725388, за заявою ГУ ДПС у Рівненській області від 02.03.2021 про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-13 У від 13.11.2020 про стягнення з позивача заборгованості зі сплати ЄСВ в сумі 3178,12грн.

10.03.2021 позивач сплатив 1000,00грн по виконавчому провадженню № 64725388, що підтверджується копією квитанції. Розпорядженням від 11.03.2021 р. № 64725388 від 11.03.2021 та платіжним дорученням № 1397 від 11.03.2021, а також відомостями ІКП з офіційного веб-сайту ДПС України, підтверджується, що зі сплачених позивачем грошових коштів у сумі 1000,00грн на користь відповідача перераховано 727,27грн.

19.03.2021 позивачем було отримано вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2021 № Ф-9058-13 про сплату боргу з ЄСВ в сумі 6478,12грн, який виник станом на 31.01.2021.

Вважаючи такі вимоги протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимог відповідача з огляду на наявність обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі у позивача, який зареєстрований як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність з червня 2020 року, за умови, що у цей період він був найманим працівником та його роботодавець сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою мінімального розміру.

Відтак, спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту (частина перша статті 15 Закону № 5076-VI)

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд констатує, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС у Рівненській області, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Суд зазначає, що аналогічні правові висновки були висвітлені в постанові Верховного суду від 27.11.2019 № 160/3114/19, які є обов`язковими для врахування судом першої інстанції у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Судом встановлено, що протягом 2020 року, а також у 2021 році позивач є найманим працівником - юрисконсультом по Дубнівському, Млинівському, Радивилівському РЕМ ІІ категорії ПАТ «Рівнеобленерго». У цей період роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується ГУ ДПС у Рівненській області та підтверджується індивідуальною відомістю Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_2 (форма ОК-5).

Як стверджує позивач у заяві по суті справи, у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально він не отримував. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

За цих обставин варто зазначити, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах податкової служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесено оскаржувані вимога (2020 рік), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Аналогічна правова позиція висловлено Верховним судом у постанові від 05 березня 2020 №824/509/19-а.

Окремо слід зауважити щодо аргументів відповідача стосовно поданого ОСОБА_1 звіту за 2020, про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форми № Д5, який, на думку відповідача, підтверджує суму нарахованого боргу (недоїмки).

Так, у вказаному звіті сума чистого доходу (прибутку), заявлена позивачем складає 0.00 гривень за кожний зазначений місяць. Це означає, що позивачем, як адвокатом не було отримано жодного доходу від здійснення адвокатської діяльності за 2020 рік. Відповідачем протилежне не доведено, та зокрема не надано відповідних доказів.

В графі 4 Таблиці 1 поданого звіту зазначалась не сума доходу, отриманого платником, а база нарахування єдиного соціального внеску в умовах відсутності доходу від провадження адвокатської діяльності, яка має становити не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої профільним Законом. При чому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (Розділ ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449).

Стосовно посилання відповідача на ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, згідно якої визначено, що не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником суд повідомляє, що Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форми Д5 за 2020 рік подано ОСОБА_1 30 квітня 2021 року, тоді як з позовною заявою про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання повернути безпідставно стягнені грошові кошти позивач звернувся 29 квітня 2021 року, тобто до моменту визначення зобов`язань, з чого слідує, що предметом оскарження є зобов`язання визначені відповідачем, а не платником.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

За таких обставин, оскаржувані вимоги відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Так, наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 № 422, зареєстровано Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Порядок № 422).

У відповідності до ч. 1 розділу II Порядку № 422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами (ч.2 розділу І Порядку 422).

У розділі VII Порядку № 422 визначено механізм перенесення до інтегрованої картки платника результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників, положеннями якого передбачено, що інформація, внесена та збережена відповідальним юристом в інформаційній системі, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, щодня автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Згідно з п. 5 розд. І Порядку № 422, при виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Таким чином в разі необхідності контролюючий орган має можливість здійснювати коригування облікових показників інтегрованої картки платника, в тому числі в ручному режимі.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 , шляхом виключення з інтегрованої картки нарахувань по заборгованості - недоїмку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на січень 2021 в сумі 6478,12грн.

Оскільки суд прийшов до висновку, що оскаржувані вимоги відповідача є протиправними та підлягають скасуванню, задоволенню також підлягає вимога позивача про зобов`язання Головного управління ДПС у Рівненській області повернути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнених грошових коштів в сумі 727,27грн, сплачених позивачем в зв`язку з відкриттям 04.03.2021 Дубенським міськрайонним відділом ДВС ЗМУ МЮ м. Львів виконавчого провадження № 64725388на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-13 У від 13.11.2020 про стягнення з позивача заборгованості зі сплати ЄСВ в сумі 3178,12грн.

Так, частиною 13 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом 2 частини 3 статті 26 Закону № 2464-VIвизначено, що суми коштів, безпідставно стягнені податковими органами з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню з рахунків податкового органу в триденний строк з дня прийняття рішення податковими органами або судом про безпідставність їх стягнення з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 77 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю. Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України суд присуджує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Рівненській області в розмірі 2724,00грн., сплата якого підтверджується квитанцією від 21.04.2021 № 0.0..1.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області від 13 листопада 2020 за № Ф-9058-13 У в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області від 11 лютого 2021 за № Ф-9058-13 в повному обсязі.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 шляхом виключення з інтегрованої картки нарахувань по заборгованості - недоїмку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на січень 2021 в сумі 6478,12грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області за рахунок своїх бюджетних асигнувань здійснити повернення на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнені грошові кошти в сумі 727,27грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській судовий збір в сумі 2724грн (дві тисячі сімсот двадцять чотири гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул., Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ЄДРПОУ ВП 44070166).

Суддя Т.О. Комшелюк