Справа № 540/2090/21
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2090/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.01.2018 до 30.11.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 01.01.2018р. до 30.11.2020 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є внутрішньо переміщеною особою, особою з інвалідністю першої групи, підгрупа А, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Херсонській області (Великоолександрівський сервісний центр № 3) та отримує пенсію за віком з 2002 року, що була призначена органом пенсійного фонду у Донецькій області. Як внутрішньо переміщена особа і отримувач пенсії перебував на обліку у Великоолександрівському сервісному центрі ГУ ПФУ в Херсонській області з 01.07.2014 до 31.12.2017 року. У січні 2018 року позивач повернувся до окупованої території України, де проживав по жовтень 2020 року. За період з 01.01.2018 до 30.11.2020 року пенсію він не отримував, так як за станом здоров`я не міг приїжджати на підконтрольну Україні територію. Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат прийнято рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи (далі - ВПО) з підстав відсутності за фактичним місцем проживання та про припинення соціальних виплат як внутрішньо переміщеній особі з 01.01.2018 року. У жовтні 2020 року позивач повернувся на своє фактичне місце проживання у с. Токареве Великоолександрівського району Херсонської області та отримав довідку про взяття на облік ВПО від 22.10.2020 № 6503-. За зверненням позивача, відповідач поновив виплату пенсії з грудня 2020 року. У виплаті пенсії за спірний період відмовлено з посиланням на пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», за яким, суми пенсій, які не виплачені за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На сьогодні зазначений порядок не прийнятий. Позивач не погоджується із такою позицією і вважає, що скасування довідки ВПО не є підставою для припинення виплати пенсії, а Постанови КМУ є підзаконними нормативно-правовими актами, які обмежують його право на отримання пенсії. Позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідно до відзиву, відповідач позовні вимоги не визнає та у їх задоволенні просить відмовити з таких підстав. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам однією з умов призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку управління соціального захисту населення за місцем перебування, що підтверджується відповідною довідкою. 13.12.2017 року Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та контролю за проведенням соціальних виплат та перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб, прийнято рішення про скасування довідки ВПО та припинення соціальних виплат позивачеві з 01.01.2018 року. Виплату пенсії поновлено з грудня 2020 року, після того, як позивач став на облік ВПО та звернувся до пенсійного органу. На думку відповідача, оскільки перша довідка ВПО скасована, виплата пенсії позивачеві у спірному періоді припинена правомірно і оскільки на сьогоднішній день відсутній механізм повернення таких коштів, підстави для виплати пенсії за період з 01.01.2018 до 30.11.2020 року відсутні.

Суд своєю ухвалою від 18.05.2021 року відкрив спрощене провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, зокрема позов та відзив, суд установив.

Позивач ОСОБА_1 , є громадянином України, внутрішньо переміщеною особою, особою з інвалідністю першої групи, підгрупи А та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Пенсія за віком позивачеві призначена територіальним органом ПФУ у Донецькій області 11.07.2002 року.

04.11.2014 року у зв`язку із переміщенням з тимчасово окупованої території позивачеві видано довідку № , у якій зазначено фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

З 01.07.2014 року до 31.12.2017 року позивач перебував на обліку у Великоолександрівському сервісному центрі ГУ ПФУ в Херсонській області та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Протоколом № 13 від 13.12.2017 року комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та контролю за проведенням соціальних виплат та перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб скасовано довідку ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи та вирішено припинити будь-які соціальні виплати (пенсії) з 01.01.2018 року.

Відповідно до довідки № 6503- від 22.10.2020 року позивача узято на облік як внутрішньо переміщену особу із фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 .

У листопаді 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області № 96 від 06.11.2020 року позивачеві поновлено виплату пенсії з грудня 2020 року.

У зв`язку із неотриманням пенсії за період з 01.01.2018 до 30.11.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою від 24.12.2020 року щодо виплати пенсії за вказаний період.

Листом від 21.01.2021 року № 311-5310/Ф-02/8-2100/21 відповідач повідомив, що згідно із пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На сьогодні зазначений порядок не прийнято.

Позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою щодо виплати пенсії за спірний період.

Листом від 22.03.2021 року № 8677-6111/Ф-03/8-2800/21 Департамент пенсійного забезпечення ПФУ повідомив, що відповідно до Постанови № 637 суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення (з 01.01.2018 до 30.11.2020), обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та будуть виплачуватись на умовах окремого порядку, після прийняття цього порядку Кабінетом Міністрів України.

Позивач вважає, що не здійснюючи виплату пенсії за спірний період, відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Вирішуючи спірні правовідносини суд керувався такими приписами нормативно-правових актів.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як установлено судом, позивачеві припинено виплату пенсії за період з 01.01.2018 до 30.11.2020 року, у зв`язку із тим, що комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Великоолександрівський районній державній адміністрації прийнято рішення про скасування довідки ВПО на ім`я позивача та припинення соціальних виплат як внутрішньо переміщеній особі з 01.01.2018 року, у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання.

Водночас Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як прийняття комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам рішення про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи та припинення будь-яких соціальних виплат, у зв`язку із з відсутністю за фактичним місцем проживання.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Суд наголошує, що право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Крім того, Верховний Суд у рішенні від 03.05.2018 року, ухваленого за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18, дійшов таких правових висновків (пункти рішення 79-83, серед інших):

- непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем;

- наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав;

- відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини;

- у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення);

- припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 р. № 1706-VII, Постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" суд зазначає таке.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" відповідно до ч. 1 ст. 1, якого, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Перереєстрація безробітних, яких у подальшому було зареєстровано як внутрішньо переміщені особи, здійснюється державною службою зайнятості за місцем перебування фактичного проживання особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" затверджено, зокрема, Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, який визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 1 Порядку).

Відповідно до п. 15 наведеного Порядку орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 р. у справі № 640/18720/18 визнано протиправним та нечинним підпункт 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 335 "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365" в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 р. у справі № 640/18720/18 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 р. залишено без змін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" установлено, зокрема, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Не здійснюючи виплату пенсії за спірний період, пенсійний орган посилався саме на наведені вище положення Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Суд звертає увагу, що на момент розгляду цієї справи відповідний окремий порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий час Кабінетом Міністрів України не визначено, однак відсутність відповідного нормативно-правового документу, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не може бути визнано обґрунтованою підставою для позбавлення особи такого права.

Посилання відповідача на те, що пенсія позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, прямо суперечить ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та свідчить про застосування до позивача, як до внутрішньо переміщеної особи, дискримінаційного підходу, порівняно з іншими пенсіонерами, в той час, коли наявний єдиний механізм виплати пенсій громадянам України за минулий час згідно діючого законодавства.

Більше того, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України) Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Судом установлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалось.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд вважає, що відповідачем протиправно не вчинено відповідних дій, спрямованих на виплату позивачеві пенсії за період з 01.01.2018 до 30.11.2020 року, внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату недоотриманої пенсії на користь позивача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір стягненню не підлягає, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись статтями 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.01.2018 року до 30.11.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком за період з 01.01.2018 року до 30.11.2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 112010204