Справа № 320/880/21
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року справа №320/880/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 4.06.2019 року №1-24.2.2/3024/19 та від 5.06.2019 року №1-24.2.2/3073/19;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок пенсії на підставі довідок Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 4.06.2019 року №1-24.2.2/3024/19 та від 5.06.2019 року №1-24.2.2/3073/19 без обмеження пенсії максимальним розміром - встановивши розмір пенсії за період з 18.07.2018 року по 31.12.2018 року в сумі 17 977 грн, виходячи із суми грошового забезпечення, яка становить 30 471 грн, 75 коп, а з січня 2019 року в сумі 21 336 грн, виходячи із суми грошового забезпечення, яка становить 36 163 грн.

В обгрунтування таких вимог позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/16185/19 від 14 липня 2020 року здійснило перерахунок пенсії позивачу на підставі вищезазначених довідок з 1 грудня 2020 року обмеживши її максимальним розміром, та призначило пенсію з 1 грудня 2020 року в розмірі 17 120 грн.

Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області неправомірно обмежило йому розмір пенсії на підставі вищезазначених довідок, визначивши належну йому до сплати суму пенсії в розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність, що становить 17 120 грн., оскільки в законодавстві України відсутні норми, які надають право на обмеження пенсій для військовослужбовців, яким пенсія призначена на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Позивач наказом Міністра Оборони України № 704 від 8.12.1999 року був відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) де проходив службу на посаді провідного інженера відділу з організації та використання повітряного простору групи з функціонування та розвитку об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України та у званні підполковник до моменту звільнення в запас.

6.11.2006 року згідно з наказом заступника Міністра Оборони України №34 позивач звільнений в запас та згідно з наказом № 548/о від 22.11.2006 року Генерального директора Украероруху звільнений з вищезазначеної посади, виключений зі списків особового складу Украероруху на направлений для постановки на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

З 1.01.2007 року позивач перебуває на пенсійному обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугою років згідно ст. 13. Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 59% від сум грошового забезпечення.

Під час знаходження позивача на пенсії, розмір грошового забезпечення посади - провідного інженера відділу з організації та використання повітряного простору групи з функціонування та розвитку об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України, з якої він був звільнений в запас, з 18.07.2018 року по 31.12.2018 року збільшено до 19605 грн., у відповідності з наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) №412 від 13.07.2018 року. Відповідно до цього, розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням окладу за військове звання в розмірі 1 410 грн., надбавки 45% за вислугу років в розмірі 9456 грн. 75 коп. та окладу за посадою в розмірі 19605 грн., з 18.07.2018 року по 31.12.2018 року становить 30 471,75 грн.

Під час знаходження позивача на пенсії, розмір грошового забезпечення посади - провідного інженера відділу з організації та використання повітряного простору групи з функціонування та розвитку об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України, з якої він був звільнений в запас, з 1.01.2019 року збільшено до 23 530 грн., у відповідності з наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) №19 від 11.01.2019 року. Відповідно до цього, розмір грошового забезпечення позивача: з урахуванням окладу за військове звання в розмірі 1 410 грн., надбавки 45% за вислугу років в розмірі 11223 грн. та окладу за посадою в розмірі 23 530 грн., з 1.01.2019 року становить 36 163 грн.

Позивач, отримав довідки та звернувся до управління Пенсійного фонду України у Київській області, надав зазначені довідки, поставив питання щодо перерахунку пенсії з 18.07.2018 року по 31.12.2018 року, та з 1.01.2019 року оскільки змінилась одна із складових частин його грошового забезпечення, а саме посадовий оклад, у зв`зку з чим розмір пенсії повинен був йому перерахований з урахуванням цих обставин.

5.07.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області позивачу відмовлено у перерахунку пенсії на підставі довідок: №1-24.2.2/3024/19 від 4.06.2019 року, та №1-24.2.2/3073/19 від 5.06.2019 року, оскільки на думку відповідача, Кабінетом Міністрів України з 12 квітня 2008 року не приймалось рішення про зміну хоча б одного з видів грошового забезпечення або введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для відповідної категорії військовослужбовців.

Позивач в серпні 2019 року звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою про визнання дій відповідача протиправними. По позовній заяві було відкрито провадження і справі надано № 640/16185/19 14 липня 2020 року Окружним адміністративним судом м. Києва у справі № 640/16185/19 винесено рішення, яким:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 4.06.2019 року №1-24.2.2/3024/19 та від 5.06.2019 року №1-24.2.2/3073/19

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 18.07.2018 року на підставі довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 5.06.2019 року №1-24.2.2/3073/19 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугою років з 18.07.2018 року по 31.12.2018

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 1.01.2019 року на підставі довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 4.06.2019 року №1-24.2.2/3024/19 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугою років з 1.01.2019 року.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/16185/19 вступило в законну силу 5 жовтня 2020 року у відповідності до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду .

Всі вищезазначені обставини підтверджуються копією рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/16185/19 від 14 липня 2020 року, та копією ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року, які надаються до позовної заяви.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/16185/19 від 14 липня 2020 року здійснило перерахунок пенсії позивачу на підставі вищезазначених довідок з 1 грудня 2020 року обмеживши її максимальним розміром, та призначило пенсію з 1 грудня 2020 року в розмірі 17 120 грн.

Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області неправомірно обмежило йому розмір пенсії на підставі вищезазначених довідок, визначивши належну йому до сплати суму пенсії в розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність, що становить 17 120 грн, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо вимоги позивача про здійснення перерахунку його пенсії на підставі довідок Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 4.06.2019 року №1-24.2.2/3024/19 та від 5.06.2019 року №1-24.2.2/3073/19 без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає наступне.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 №107-VI внесено зміни до Закону України №2262-XIІ, а саме: доповнено статтю 43 зазначеного Закону новою частиною - п`ятою, згідно якої максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI, внесено зміни до Закону України №2262-XII та викладено частину п`яту статті 43 зазначеного Закону в наступній редакції: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII частину п`яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Згідно із Законом України від 12.04.2016 №1080-VIII статтю 43 доповнено двома новими частинами, у зв`язку з чим частини четверту - шістнадцяту вважати відповідно частинами шостою - вісімнадцятою.

Отже, по нумерації статей частина п`ята статті 43 Закону України № 2262-XII стала частиною сьомою статті 43 цього Закону.

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII у частині сьомій статті 43 Закону України №2262-XIІ слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінити словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Судом встановлено, що на момент призначення позивачу пенсії, а так само на момент виникнення спірних правовідносин, частина сьома ст. 43 Закону №2262-XIІ мала наступну редакцію: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз. 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище Справа №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України Рішення від 20 грудня 2016 у справі №7-рп/2016, є втрата чинності із 20 грудня 2016 року норм частини 7 статті 43 в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною ч. 7 ст. 43 Закону від 09.04.1992 №2262-XII, така норма вважається "відсутньою" у тексті Закону.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Як вбачається із тексту відзиву на позовну заяву, відповідач, відмовляючи у здійсненні перерахунку пенсії позивача, послався на те, що на позивача поширюється дія ст. 43 Закону України №2262-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. На думку відповідача, зазначена редакція статті 43 Закону України №2262-XII в установленому законодавством порядку неконституційною не визнавалася.

Разом з тим, суд зазначає, що ч. 7 ст. 43 Закону України № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі України №2262-XII була відсутньою норма ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Отже, вказане означає, що починаючи із 2017 року стаття 43 Закону України №2262-XII не містила норм про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Отже, внесені Законом України від 06 грудня 2016 року №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до ч. 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії - "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Таких правових висновків дотримується Верховний Суд в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17 та від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17.

Відтак, аргументи відповідача про існування законних підстав для обмеження максимального розміру пенсії позивача є безпідставними та не узгоджуються із нормативним регулюванням спірних правовідносин.

Крім цього, суд звертає увагу й на те, що принцип обов`язковості рішень Конституційного Суду України, та їх властивість "негативної нормотворчості" проявляється у недопустимості запровадження правового регулювання з тими самими недоліками.

Зокрема, Конституційний Суд України в п. 7 Рішення від 08.06.2016 №4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені". Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Наведені висновки теж спростовують твердження відповідача про те, що стаття 43 Закону України №2262-XII на момент прийняття відповідачем рішення за заявою позивача про відмову в перерахунку пенсії носила імперативний характер та в установленому законодавством порядку неконституційною не визнавалася.

Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).

Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України №2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що обмеження розміру пенсії позивача до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, не ґрунтуються на положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 06.12.2016 №1774-VIII, оскільки аналогічні за суттю та змістом обмеження, передбачені ч. 7 ст. 43 Закону України №2262-XII, визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Відтак, при здійсненні відповідних нарахувань та виплати пенсії позивачу на виконання рішення суду у даній справі повинно здійснюватись без обмеження її максимальним розміром.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Таким чином, задоволення судом позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок пенсії, встановивши її розмір за період з 18.07.2018 року по 31.12.2018 року в сумі 17 977 грн, виходячи із суми грошового забезпечення, яка становить 30 471 грн, 75 коп, а з січня 2019 року в сумі 21 336 грн, виходячи із суми грошового забезпечення, яка становить 36 163 грн буде втручанням суду у дискреційні повноваження відповідача, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, судові витрати позивача відповідно до задоволених судом вимог у сумі 454,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 4.06.2019 року №1-24.2.2/3024/19 та від 5.06.2019 року №1-24.2.2/3073/19.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () здійснити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії на підставі довідок Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 4.06.2019 року №1-24.2.2/3024/19 та від 5.06.2019 року №1-24.2.2/3073/19 без обмеження пенсії максимальним розміром.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.