Справа № 400/3043/21
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 р. № 400/3043/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дії та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач) з позовними вимогами про:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 ;

- скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.02.2021 року №72/03.04-пр та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 за заявою від 27.01.2021 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника, починаючи з 02.01.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14.07.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У вказаному шлюбі народився син ОСОБА_3 . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.11.2020 року у справі №486/938/20 визнано безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця міста Сакі, Автономна Республіка Крим, безвісно відсутнім, початком безвісної відсутності вважати 01 січня 2017 року. Після чого, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою про призначення на неповнолітню дитину пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.02.2021 року № 72/03.04-пр відмовлено в призначенні пенсії. Відмова мотивована тим, що до заяви про призначення пенсії не додано документів про страховий стаж годувальника та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт безвістного зникнення ОСОБА_2 . Вказала, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Крім того, члени сім`ї особи, зниклої безвісти, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти, мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, які були на її утриманні, незалежно від наявного в особи, зниклої безвісти, страхового стажу, мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо інше не передбачено цим Законом.

Ухвалою від 05.05.2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/3043/21 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 02.06.2021 року.

01.06.2021 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.02.2021 року № 72/03.04-пр відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника правомірно, оскільки позивачем не надані документи про страховий стаж годувальника та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт безвістного зникнення ОСОБА_2 .

Представники сторін в судове засідання, призначене на 02.06.2021 року не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України суд здійснив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 14 липня 2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №368, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 березня 2013 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.11.2020 року у справі №486/938/20 визнано безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця міста Сакі, Автономна Республіка Крим, безвісно відсутнім, початком безвісної відсутності вважати 01 січня 2017 року.

Після чого, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на ОСОБА_4 .

До заяви додано наступні документи: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, свідоцтво про народження НОМЕР_1 , рішення суду від 06.11.2020 року у справі №486/938/20 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.02.2021 року № 72/03.04-пр відмовлено в призначенні пенсії. Відмова мотивована тим, що до заяви про призначення пенсії не додано документів про страховий стаж годувальника та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт безвістного зникнення ОСОБА_2 .

Не погодившись з рішенням Головного управління ПФУ в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти, які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 6 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, які були на її утриманні, незалежно від наявного в особи, зниклої безвісти, страхового стажу, мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо інше не передбачено цим Законом. Дітям особи, зниклої безвісти, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні такої особи. Батьки і чоловік (дружина) особи, зниклої безвісти, які не були на її утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо внаслідок такого зникнення вони втратили джерело засобів до існування.

Системний аналіз вищезазначених положень свідчить про те, що непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, які були на її утриманні, незалежно від наявного в особи, зниклої безвісти, страхового стажу, мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням положень цього Закону виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань (п.1 ч. 4 ст. 6 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти ).

Як було встановлено судом в процесі розгляду справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 14 липня 2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №368, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 березня 2013 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 .

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.11.2020 року у справі №486/938/20 визнано безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця міста Сакі, Автономна Республіка Крим, безвісно відсутнім, початком безвісної відсутності вважати 01 січня 2017 року.

Після чого, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на ОСОБА_4 .

До заяви додано наступні документи: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, свідоцтво про народження НОМЕР_1 , рішення суду від 06.11.2020 року у справі №486/938/20 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Таким чином, позивачем надано всі наявні в неї документи.

Щодо не надання позивачем документів про страховий стаж годувальника, суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 6 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, які були на її утриманні, незалежно від наявного в особи, зниклої безвісти, страхового стажу, мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо інше не передбачено цим Законом. Дітям особи, зниклої безвісти, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні такої особи.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти, які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти.

Таким чином, неподання позивачем документів про страховий стаж годувальника не є підставою для відмови в призначенні пенсії.

Щодо не надання позивачем витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт безвістного зникнення ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду.

Суд зауважує, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подається, зокрема, свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти.

Судом встановлено, що позивачем було додано до заяви про призначення пенсії рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.11.2020 року у справі №486/938/20, яким визнано безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця міста Сакі, Автономна Республіка Крим, безвісно відсутнім, початком безвісної відсутності вважати 01 січня 2017 року.

Таким чином, вимога відповідача про надання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт безвістного зникнення ОСОБА_2 є безпідставною.

Право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням положень цього Закону виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань (п.1 ч. 4 ст. 6 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти ).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.11.2020 року у справі №486/938/20, яким визнано безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця міста Сакі, Автономна Республіка Крим, безвісно відсутнім, початком безвісної відсутності вважати 01 січня 2017 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскільки позивачка не зверталась до органів поліції для внесення інформації про безвісне зникнення ОСОБА_2 , разом з тим, позивачка звернулась до суду, рішенням якого було встановлено, що початком безвісної відсутності ОСОБА_2 вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникло через один місяць з дня початку безвісної відсутності ОСОБА_2 , встановленого судом, а саме з 01.02.2017 року.

Таким чином, призначити пенсію ОСОБА_1 за заявою від 27.01.2021 року у зв`язку з втратою годувальника на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно з 01.02.2017 року.

Згідно пункту 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника є пенсією самій дитини, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року по справі № 495/3711/17а № К/9901/1169/17).

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позивач навів законні й обґрунтовані підстави для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину, а тому наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника подаитків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) про визнання протиправними дії та скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.02.2021 року №72/03.04-пр. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 01.02.2017 року. за заявою від 27.01.2021 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника подаитків НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.07.2021 року.

Суддя Г. В. Лебедєва