Справа № 160/4147/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року Справа № 160/4147/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
19 березня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "КСЕМ" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до державної екологічної інспекції Поліського округу, у якій позивач просить:
- визнати неправомірними дії державної екологічної інспекції Поліського округу щодо вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів за наслідками планової виїзної перевірки характеристик нехарчової продукції - автомобільних бензинів та дизельного палива, що розповсюджується товариством з обмеженою відповідальністю "КСЕМ" через АЗС за адресою: Рівненська область, смт. Гоща, вул. Рівненська 9, на підставі порушень визначених актом планової перевірки характеристик продукції № 3-5/21 від 09.02.2021р. без фактичного встановлення характеристик продукції.
- стягнути з державної екологічної інспекції Поліського округу на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КСЕМ" судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державною екологічною інспекцією Поліського округу проведено планову виїзну перевірку характеристик нехарчової продукції, за результатами якої винесені рішення про обмежувальні (коригувальні) заходи, однак, на думку позивача, перевірка була проведена не у спосіб передбачений законом , а прийняті рішення прийняті не з підстав та не в межах повноважень, оскільки Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлено, що будь-які обмежувальні заходи приймаються лише щодо продукції, яка не відповідає встановленим вимогам та/або є небезпечною для споживача, а не невідповідність документів на продукцію. Тобто, для вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів необхідне достеменне оновлення органом контролю невідповідність самої продукції встановленим вимогам, а не встановлення невідповідності встановленим вимогам товарно-супровідної документації.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст.257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року направлена сторонам у справі, яка отримана представником відповідача 09.04.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке наявне в матеріалах справи.
В силу ч. 4 ст. 124, ч. 8 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Відповідно до наказу державної екологічної інспекції Поліського округу від 02.02.2021р. відповідачем прийняте рішення про проведення планової виїзної перевірки характеристик нехарчової продукції - автомобільних бензинів та дизельного палива, що розповсюджується ТОВ "КСЕМ" через АЗС за адресою: Рівненська область, смт. Гоща, вул. Рівненська 9, у період з 04.02.2021р. по 09.02.2021р. Підставою проведення перевірки визначено секторальний план державного ринкового нагляду на 2021 рік.
На підставі зазначеного наказу відповідачем було видано направлення на проведення перевірки від 03.02.2021р. № 4-РН, на підставі якого проведено виїзну планову перевірку, за наслідками якої складено акт планової перевірки характеристик продукції № 3-5/21 від 09.02.2021р.
Відповідно до акту перевірки було встановлено порушення ТОВ "КСЕМ" вимог Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" 02.12.2010 № 2735-VI.
На підставі акту планової перевірки характеристик продукції № 3-5/21 від 09.02.2021р. відповідачем були прийняті рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 09.02.2021р. № 3-5/21-1, № 3-5/21-2, № 3-5/21-3, № 3-5/21-4, № 3-5/21-5, № 3-5/21-6, відносно нехарчової продукції, продаж якої здійснюється позивачем через АЗС за адресою: Рівненська область, смт. Гоща, вул. Рівненська 9.
Рішенням про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 3-5/21-1 від 09.02.2021р. порушенням визначено: розповсюдження автомобільного бензину "А-95-Евро5-Е5" (виробник ПАТ «Укртатнафта», Україна) за паспортом якості № 35 від 11.01.2021, в якому відсутні назва та адреса постачальника, що є порушенням п.9 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 № 927 (далі - Технічний регламент № 927). Відповідно до видаткової накладної від 12.01.2021 №26 постачальника зазначено ТОВ «Українська нафтотрейдингова компанія».

Рішенням про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 3-5/21-2 від 09.02.2021р. порушенням визначено: розповсюдження автомобільного бензину «А-95-Євро5-Е5» (виробник ПАТ «Укртатнафта», Україна), паспорт якості №35 від 11.01.2021, за відсутністю документів (товарно-супровідна документація), що не дає змоги відстежити походження відповідної продукції, яка розповсюджується на АЗС за адресою: Рівненська обл., смт. Гоща, вул. Рівненська, 9.

Рішенням про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 3-5/21-3 від 09.02.2021р. порушенням визначено: розповсюдження автомобільного бензину «А-92-Євро5-Е5» (виробник ПАТ «Укртатнафта», Україна) за паспортом якості №32 від 09.01.2021, в якому відсутні назва та адреса постачальника, що є порушенням п.9 Технічного регламенту № 927. Відповідно до видаткової накладної від 12.01.2021 № 26 постачальника зазначено ТОВ «Українська нафтотрейдінгова компанія». В наданій товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 13.01.2021 № та паспорті якості № 32 від 09.01.2021 номера резервуарів не співпадають, що не дає змоги відстежити походження відповідної продукції, яка розповсюджується на АЗС за адресою: Рівненська обл., смт. Гоща, вул. Рівненська, 9, що є порушенням п. 7, ст. 23 Закону України № 2735 та п. 8, п. 9 Технічного регламенту №927.

Рішенням про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 3-5/21-4 від 09.02.2021р. порушенням визначено: розповсюдження дизельного палива за паспортом якості №139 на «Паливо дизельне ДТ-3-К5, сорт F» (завод-виробник ОАО Мозирський НПЗ, республіка Білорусь), що не відповідає вимогам ТР, саме: відсутнє правильне позначення палива «Дизельне паливо ДП-3-Євро5-В0», відсутні нормативні значення та фактичні результати випробувань (проведені акредитованою лабораторією), які підтверджують відповідність марки палива вимогам технічного регламенту, посилання на нормативні документи та методи випробування згідно з нормативним документом на паливо, назву та адресу постачальника не зазначено, при цьому в наданій товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів від 03.02.2021 № 38246 УПС/2 зазначено постачальника ПП «Укрпалетсистем», що є порушенням п. 8, п. 9 Технічного регламенту 927.

Рішенням про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 3-5/21-5 від 09.02.2021р. встановлено: розповсюдження дизельного палива в товарно-транспортній накладній іід 03.02.2021 № 38246 УПС/2 та в паспорті якості» №139 на «Паливо дизельне ДТ-3-К5, сорт F» завод-виробник ОАО Мозирський НПЗ, республіка Білорусь) номера резервуарів не співпадають, що не дає змоги відстежити походження відповідної продукції, що є порушенням п.7, ст.23 Закону України Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції, п.8, п.9 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 01.08.2013 № 927.

Рішенням про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 3-5/21-6 від 9.02.2021р. встановлено: під час виїзної перевірки за місцем розповсюдження продукції (АЗС за адресою: Рівненська обл., смт. Гоща, вул. Рівненська, 9) виявлено відсутність позначення палив А-95-Евро5-Е5, А-92- Евро5-Е5 та ДП-3-Евро5-В0 на паливо-розподільчому обладнанні, що є порушенням п.7, п.10 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 № 927.

Відповідно до зазначених рішень відповідачем було встановлено обмежувальні заходи: а) приведення продукції у відповідність до встановлених вимоги та б) тимчасову заборону надання продукції на ринку. Термін виконання був визначений 19.02.2021 року.

Не погодившись з діями державної екологічної інспекції Поліського округу щодо вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів за наслідками планової виїзної перевірки характеристик нехарчової продукції - автомобільних бензинів та дизельного палива, що розповсюджується товариством з обмеженою відповідальністю "КСЕМ", у зв`язку з чим позивач звернуся з даним позовом до суду.

Отже предмети даного спору є встановлення факту чи були дії відповідача по винесенню рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, прийняті за наслідками перевірки правомірними чи ні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V.

Статтею 1 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" від 02 грудня 2010 року № 2735-VI передбачає, що державний контроль продукції - діяльність органів доходів і зборів із забезпечення відповідності продукції, що ввозиться на митну територію України для вільного обігу, встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз від такої продукції суспільним інтересам (далі - контроль продукції).

Орган державного ринкового нагляду - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного ринкового нагляду у межах сфери своєї відповідальності, що визначається відповідно до цього Закону.

У разі якщо орган ринкового нагляду здійснює визначені цим Законом та Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" повноваження також через свої територіальні органи, термін "орган ринкового нагляду" означає також його територіальні органи.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Органи ринкового нагляду становлять єдину систему.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1069 затверджено "Перелік видів продукції, щодо яких органи державного ринкового нагляду здійснюють державний ринковий нагляд", зокрема Держекоінспекція відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року № 927 "Про затвердження Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив" здійснює державний ринковий нагляд за автомобільними бензинами, дизельним, судновим та котельним паливом.

Пунктом 5 ч.1 ст.15 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" передбачає, що посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право складати акти перевірок та застосовувати в установленому законом порядку штрафні санкції до суб`єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" та встановлених вимог.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1069 затверджено Перелік видів продукції, щодо яких органи державного ринкового нагляду здійснюють державний ринковий нагляд, зокрема Держекоінспекція відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 р. № 927 Про затвердження Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив здійснює державний ринковий нагляд за автомобільними бензинами, дизельним, судновим та котельним паливом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 15 Закону № 2735-VI посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право складати акти перевірок та застосовувати в установленому законом порядку штрафні санкції до суб`єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону України Про загальну безпечність нехарчової продукції та встановлених вимог.

Судом встановлено та не заперечується позивачем у позовній заяві, що останній здійснював розповсюдження вищенаведеного палива за відсутності назви та адреси постачальника (п. 9 Технічного регламенту № 927), відсутність документації (товарно-супровідна документація), розповсюдження дизельного палива за паспортом якості, що не відповідає вимогам ТР (п. 8 Технічного регламенту № 927), номера резервуарів не співпадають, що не дає змоги відстежити походження продукції (п.8 п. 9 Технічного регламенту), виявлено відсутність позначення палив (п.7, п.10 Технічного регламенту).

Однак позивач вважає, неправомірними дії державної екологічної інспекції Поліського округу щодо вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів за наслідками планової виїзної перевірки характеристик нехарчової продукції - автомобільних бензинів та дизельного палива, що розповсюджується товариством з обмеженою відповідальністю "КСЕМ" через АЗС за адресою: Рівненська область, смт. Гоща, вул. Рівненська 9, на підставі порушень, визначених актом планової перевірки характеристик продукції № 3-5/21 від 09.02.2021року, без фактичного встановлення характеристик продукції.

Частиною 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, спірним правовідносинам, що можуть бути предметом розгляду в адміністративних справах, повинні бути притаманні такі ознаки як порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що вчинені обов`язково у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, що відносяться до сфери публічно-правових відносин та порушують права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному (в тому числі юридичним особам) статтею 55 Конституції України.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося (дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень).

Суд зазначає, що позивачем не надано належних обґрунтувань наявності порушення його прав чи інтересів у сфері публічно-правових відносин шляхом проведення перевірки, зокрема, незадоволення результатом проведення перевірки не свідчить про порушення прав позивача в даному випадку.

Слід зазначити, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується саме із діями по складанню акту перевірки та рішень про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, а не з висновками викладеними в акті перевірки.

Суд наголошує, що правові наслідки для позивача можуть створювати лише відповідні рішення контролюючого органу, прийняті на підставі вказаного акта перевірки, зокрема, рішення, прийняті за наслідками планової виїзної перевірки.

Виходячи із загальних засад адміністративного судочинства задоволенню підлягають лише ті вимоги, які фактично відновлюють порушене право особи у взаємовідносинах з суб`єктом владних повноважень.

Оцінка акту (в тому числі й оцінка дій службових осіб щодо викладення в ньому висновків) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятих на підставі такого акту, або у випадку можливого використання таких, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсудність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року № К/9901/1141/18.

Суд, дослідивши матеріали справи, не встановив процесуальних порушень з боку відповідача відносно процедури призначення, проведення спірної перевірки позивача та процесу прийняття рішень, які по суті не були предметом розгляду дапної справи.

Враховуючи все вищевикладене, суд робить висновок, що дії відповідача щодо вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів за наслідками планової виїзної перевірки характеристик нехарчової продукції вчинені останнім відповідно до вимог чинного законодавства та не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, які підлягають судовому захисту, оскільки в даному випадку відносно позивача за наслідками перевірки були прийняті рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, які впливають на права та обов`язки позивача, і саме оскарження цих рішень буде належним способом захисту прав позивача, в ході якого слід дослідити правомірність дій відповідача по проведенню перевірки та їх вплив на правомірність прийнятих рішень за наслідком такої перевірки.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю " КСЕМ" задоволенню не підлягають, як такі, що не відповідають належному способу захисту порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд робить висновок про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

Керуючись ст.ст.77, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні товариства з обмеженою відповідальністю " КСЕМ" (вул. Княжа, 117, м.Нікополь, Дніпропетровська область, 53200, ) до державної екологічної інспекції Поліського округу (вул. Л.Качинського, 12а, м.Житомир, 10014, ) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук