Справа № 460/1544/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/1544/21 пров. № А/857/11247/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуменюка Миколи Вікторовича на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження, прийняту суддею Щербаковим В.В. в місті Рівне, у справі № 460/1544/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського суду Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Рівненського міського суду Рівненської області, яка полягає в ненаданні відповіді на подану ним заяву вих. №05-7401 від 13.11.2020 про надання інформації про стан розгляду матеріалів судового провадження №1-р/569/22/20; зобов`язати Рівненський міський суд Рівненської області надати відповідь на подану ним заяву вих. №05-7401 від 13.11.2020 про надання інформації про стан розгляду матеріалів судового провадження №1-р/569/22/20.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ним в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 380 Кримінального процесуального кодексу України, до відповідача було направлено заяву вих. №05-5209 про роз`яснення ухвали від 05.02.2020 у справі № 569/3885/13-к. В день надходження до Рівненського міського суду Рівненської області вказаної заяви в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду присвоєно номер судового провадження № 1-р/569/22/20 та визначено суддю Ковальова І.М.

Разом з тим, в порушення ч. 3 ст. 380 КПК України його заяву досі не розглянуто, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05.02.2020 у справі № 569/3885/13-к - не роз`яснено. З метою отримання інформації щодо розгляду заяви, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, однак відповіді не отримав. З урахуванням викладеного, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання йому відповіді щодо розгляду заяви про роз`яснення ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 05.02.2020 у справі № 569/3885/13-к.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі, з підстав п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гуменюк М.В. не погоджуючись з даною ухвалою, оскільки така винесена без врахування обставин, що мають значення для справи, за невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог посилається на те, що позивач у позовній заяві не порушував питання про визнання бездіяльності судді чи суду у питаннях здійснення правосуддя, не оскаржує дії судді (суду) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, оскільки предмет позовної заяви стосувався протиправної бездіяльності відповідача, як органу державної влади, який зобов`язаний відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» об`єктивно і вчасно розглядати заяви (клопотання), перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, які просять задоволити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана справа не є публічно-правовим спором і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки дії або бездіяльність суддів (судів) у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, постановленням рішень, зверненням рішень до виконання, оскарженням рішень, дотриманням строків розгляду справ, тощо) регулюються нормами відповідного процесуального законодавства. Правовідносини, які виникають у зв`язку зі здійсненням судами (суддями) правосуддя, носять виключно процесуальний, а не управлінський характер, а тому юрисдикція адміністративних судів на такі відносини не поширюється.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір -це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою наведеної норми встановлено вичерпний перелік справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів. За цією статтею такими справами є ті, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Таким чином, КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Ці положення не поширюють свою дію на правові ситуації, які вимагають інших форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

З позовної заяви та пояснень в судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою суть якої полягала в наданні інформації про стан розгляду матеріалів судового провадження № 1-р/569/22/20, а саме заяви про роз`яснення ухвали Рівненського міського суду від 05.02.2020 р. у справі № 569/3885/13-к (вих. №05-5209 від 14.08.2020р.) з покликанням на ст.40 Конституції України та Закон України «Про звернення громадян». Заява адресувалась голові суду, відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації особою наданого їй Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян, відповідно до їх статуту, пропозиції про поліпшення їхньої діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів урегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Частиною третьою статті 3 Закону №393/96-ВР передбачено, що заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - це письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Аналізуючи норми Закону №393/96-ВР, зокрема положення статті 15, обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року по справі №367/3673/15-а, адміністративне провадження №К/9901/10765/18.

Колегія суддів приймає до уваги твердження апелянта, що позивач звернувся до окружного суду із позовом за захистом своїх прав та інтересів як громадянин, безумовне право якого на одержання відповіді на своє звернення, було порушено.

Предмет даного позову стосується протиправної бездіяльності відповідача, як органу державної влади, який зобов`язаний відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» об`єктивно і вчасно розглядати заяви (клопотання), перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань), а не правовідносин, які виникають у зв`язку із здійсненням судами (суддями) правосуддя і регламентуються процесуальним законодавством.

При цьому, колегія суддів вважає, що заява позивача щодо її розгляду (вирішення) не пов`язана з процесуальною вимогою, передбаченою нормами КПК, як призначення до розгляду, тощо, а стосується саме інформації про розгляд, що носить інформаційний характер, а, відтак, даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року підлягає скасуванню, з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Колегія суддів окремо обумовлює і ту обставину, що до повноважень суду апеляційної інстанції не входить направлення справи на новий розгляд.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуменюка Миколи Вікторовича - задоволити частково.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі № 460/1544/21, - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 08.07.21