Справа № 440/6307/20
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 р.Справа № 440/6307/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 02.03.21 по справі № 440/6307/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області ( далі ГУ ДФС у Полтавській обл., відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-8441-51/4712;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-8441-51/2547;

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Полтавській обл. про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 №Ф-8441-51/5789;

- стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Полтавській обл. судовий збір у сумі 2522,40 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській обл. про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-8441-51/4712.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській обл. про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-8441-51/2547.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській обл. про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2020 року №Ф-8441-51/5789.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 522,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській обл.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Полтавській обл. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що незважаючи на наявність чи відсутність позитивної (більше 0) бази нарахування єдиного соціального внеску ( далі ЄСВ, єдиний внесок) особи, які займаються незалежною професійною ( адвокатською) діяльністю незалежно від обраної системи оподаткування, зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску. Положення Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464) не містять виключень щодо звільнення від сплати такого внеску фізичним особам-підприємцям ( далі ФОП), які перебувають у трудових відносинах. Вказав, що отримання позивачем заробітної плати та сплата роботодавцем єдиного внеску, нарахованого на суму такої заробітної плати, не звільняє позивача від обов`язку сплачувати відповідний внесок за здійснення підприємницької діяльності, не пов`язаної із трудовою діяльністю. Зауважив, що сума зазначена в оскаржуваній вимозі буде відображена в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування і дані відомості будуть використані для обчислення та призначення платнику страхових виплат, а тому відсутні підстави вважати, що нарахування єдиного внеску позивачу та одночасно сплату єдиного внеску роботодавцем спричиняє подвійну його сплату та суперечить меті запровадженого державного консолідованого податку.

21.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

21.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Полтавській обл. відмолено.

21.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору.

12.05.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 440/6307/20.

25.05.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

31.05.2021 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

29.06.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання ГУ ДПС у Полтавській обл. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

29.06.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду замінено відповідача у справі Головне управління ДПС у Полтавській обл.( ) на його правонаступника Головне управління ДПС у Полтавській обл. ( ).

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 19.02.2009 №2 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що їй видано відповідне свідоцтво №648 від 19.02.2009.

З 22.04.2010 по 31.08.2020 позивач перебувала у трудових відносинах з ПАТ "Укртатнафта", в якому працювала посаді юрисконсульта, старшого юрисконсульта, що підтверджується копією трудової книжки.

09.04.2019 рішенням Ради адвокатів Полтавської обл. № 6 право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон №5076) з 05.04.2019.

09.08.2019 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8441-51/4712, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальну суму 23785,08 грн.

13.02.2020 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8441-51/2547, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальну суму 8262,54 грн.

06.11.2020 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8441-51/5789, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальну суму 35588,74 грн, в тому числі за 2017 рік в розмірі 8448,00 грн., за період 1-4 квартал 2018 року в розмірі 9828,72 грн, 1-4 квартали 2019 року в розмірі 11016,72 грн та 1-3 квартали 2020 року в розмірі 6295,30 грн.

Позивач, не погодившись з вказаними вимогами про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській обл. звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності вимог ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-8441-51/4712, від 13.02.2020 №Ф-8441-51/2547, від 06.11.2020 №Ф-8441-51/5789 та наявності підстав для їх скасування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно із п. 2 ч. 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється ст. 178 ПК України, за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Статтею 178 ПК України передбачено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності. У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об`єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб. Іноземці та особи без громадянства, які стали на облік у контролюючих органах як самозайняті особи, є резидентами і у річній податковій декларації поряд з доходами від провадження незалежної професійної діяльності мають зазначати інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Під час виплати суб`єктами господарювання - податковими агентами, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, доходів, безпосередньо пов`язаних з такою діяльністю, податок на доходи у джерела виплати не утримується в разі надання такою фізичною особою копії довідки про взяття її на податковий облік як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, відносини за яким встановлено трудовими відносинами, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до пунктів 14.1.195 та 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в податковій декларації.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку унормовано Законом № 2464.

Пунктом 2 ч. 1 ст.1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2464 облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у п.п.1, 4, 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

Згідно з п. 1 розділу ІІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Колегія суддів зазначає, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень колегія суддів дійшла висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.06.2020 у справі № 240/9527/19, що є обов`язковою при застосуванні норм права в силу ч.5 ст.242 КАС України, ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 02.06.2016 № 1402-VIII ( далі Закон № 1402).

Як встановлено судовим розглядом у період з 22.04.2010 по 31.08.2020 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Укртатнафта» та обіймала посади юрисконсульта та старшого юрисконсульта, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи.

Факт нарахування та утримання єдиного внеску із заробітної плати позивача за спірний період (2017 рік, 4 квартали 2018 року, 4 квартали 2019 року) підтверджується наданими ПАТ «Укртатнафта» до суду довідками про суми нарахованої заробітної плати ( доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 28.08.2020 № 13- 5034 «28», № 13-5035 « 28», № 13-5036 « 28».

Належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення позивачем незалежної професійної діяльності поза межами трудових відносин з ПАТ «Укртатнафта», як самозайнятої особи та отримання нею доходу від такої діяльності, податковим органом до суду не надано.

Зважаючи на те, що позивач, у спірний період як самозайнята особа (адвокат) поза межами ПАТ «Укртатнафта» незалежної професійної діяльності не здійснювала, відповідно доходів не отримувала, а єдиний внесок за неї регулярно нараховував та сплачував роботодавець ПАТ «Укртатнафта» в розмірі не менше мінімального, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначені в оскаржуваних вимогах ГУ ДПС у Полтавській області від 09.08.2019 №Ф-8441-51/4712, від 13.02.2020 №Ф-8441-51/2547, від 06.11.2020 №Ф-8441-51/5789 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фактично є подвійним нарахуванням такого внеску на один і той самий дохід позивача, що має наслідком їх скасування.

Крім того, колегія суддів зауважує, що рішенням Ради адвокатів Полтавської області № 6 від 09.04.2019 право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 зупинено на підставі п.1 ч.1 ст.31 Закону №5076 з 05.04.2019, що з урахуванням приписів вказаного Закону має наслідком неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк та свідчить про протиправність нарахування податковим органом суми єдиного внеску з відповідної дати, з огляду на відсутність обов`язку з його сплати як самозайнятою особою.

Доводи апелянта про те, що особи, які займаються незалежною професійною (адвокатською) діяльністю зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску, а відтак позивач має обов`язок з його сплати, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки право на зайняття такою діяльністю не означає фактичного її здійснення.

Так, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.11.2018 по справі № 820/1538/17 необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Твердження податкового органу про те, що відсутні підстави вважати, що нарахування єдиного внеску позивачу та одночасно його сплата роботодавцем спричиняє подвійну його сплату та суперечить меті запровадженого державного консолідованого податку колегія суддів визнає помилковим та зазначає, що особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС у Полтавській обл., щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18, у постанові від 02.04.2020 у справі №620/2449/19, яку суд, з огляду на ч.5 ст.242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року по справі № 440/6307/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 08.07.2021.