Справа № 520/17107/2020
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 р.Справа № 520/17107/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.03.21 по справі № 520/17107/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-2030 від 03.07.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваного рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2020 рік, оскільки позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля, яка використовується ним у власній господарській діяльності. Крім того, позивачем вказано про перебування на спрощеній системі оподаткування, на підставі чого останній не є платником земельного податку лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження господарської діяльності, і доходи від провадження якої оподатковуються єдиним податком.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 замінено відповідача по справі Головне управління ДПС у Харківській області на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №-2030 від 03.07.2020.

Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , є платником єдиного податку другої групи та знаходиться на податковому обліку у Шевченківській ДПІ Центрального управління ГУ ДПС у Харківській області.

Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом господарської діяльності позивача за видами діяльності КВЕД є виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.2009 позивачем придбано у ТОВ «ХАРКІВТРАНСМАШПРОЕКТ» () нежитлові приміщення 1-го поверху № 10, 12, 12а, 12б, 12в, 14, 16, 17 загальною площею 408 кв.м, в літері «Ф-2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей технічного паспорту на нежитлову будівлю, виготовленого 27.10.2009, даний об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення №10, 12, 12а, 12б, 12в, 14, 16, 17 - 1-го поверху в літ. «Ф-2», належить до категорії Виробничий будинок та складається з: 10 - цех, 12 - підсобні приміщення, 12а - коридор, 12б - коридор, 12в - душова, 14 - кабінету, 16 - цех, 17 - цех.

Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення №-2030 від 03.07.2020, яким визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 53210,67 грн.

Не погодившись з прийнятим податковим органом рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю -обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пп.14.1.72 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з ст. 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Відповідно до п. 269.2 ст. 269 Податкового кодексу України, особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Згідно з ст. 270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з п.286.6 ст. 286 Податкового кодексу України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.287.8 ст. 287 Податкового кодексу України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Положеннями п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, як податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва

Тобто, спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у п. 297.1 ч. 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Водночас, можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

При цьому, надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Як вже вище зазначалось, позивач здійснює свою господарську діяльність як платник єдиного податку другої групи та основним видом діяльності позивача є виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі (КВЕД 31.01).

Судовим розглядом встановлено, що адресою державної реєстрації позивача є адреса мешкання фізичної особи, а саме: АДРЕСА_2 . З метою здійснення господарської діяльності позивачем придбано нежитлові приміщення загальною площею 146,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , в яких працюють робітники бухгалтерського відділу, відділу маркетингу та продажу, а, відтак, використання зазначеного приміщення здійснюється як адміністративного. Крім того, для здійснення своєї господарської діяльності позивачем також придбано нежитлові приміщення загальною площею 408,9 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в яких здійснюється безпосередньо виробництво меблів та працюють наймані особи виробничого відділу, здійснюється зберігання обладнання та необхідних інструментів, а отже використовується зазначене приміщення як виробниче.

Вказані обставини підтверджуються долученими позивачем до матеріалів справи копіями документів придбання відповідних інструментів та устаткування, необхідних для здійснення власної господарської діяльності позивачем, а саме договори із контрагентами позивача, видаткові накладні та відповідні податкові декларації, а також копіями фотографій виробничого обладнання та комплектуючих матеріалів.

Крім того, матеріали справи містять пояснення працівників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 відповідно до яких останніми підтверджено здійснення виробничих робіт у спірній будівлі за основним видом діяльності позивача, а також використання такої будівлі позивачем у виробництві.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, набуваючи статусу суб`єкта господарювання та обираючи відповідний вид діяльності, здійснює таку діяльність, використовуючи при цьому будівлю, що розташована на відповідній земельній ділянці, у власній господарській діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи не встановлено обставин передачі позивачем зазначеної будівлі або її частини в оренду чи найм, а посилання представника відповідача на обставини того, що використання спірної будівлі позивачем у власній господарській діяльності не підтверджено, оскільки адреса такої будівлі не зазначена в жодних первинних документах, а зазначена адреса реєстрації фізичної особи-підприємця, не можуть вважатися судом належними, враховуючи надані під час розгляду справи представником позивача пояснення, докази та обставини ведення останнім господарської діяльності.

Крім того, зі змісту наявної в матеріалах справи копії рішення Державної податкової служби України від 07.11.2019 року №8657/6/99-00-08-05-04 про результати розгляду скарги встановлено, що вказаним рішенням задоволено скаргу представника позивача та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.08.2019 року №/2031 стосовно нарахування позивачу земельного податку за 2019 рік як власнику нежитлових приміщень першого поверху №10, 12, 12а, 12б, 12в, 14, 16, 17. В рішенні зазначено, що обставини того, що фізичні особи-підприємці, що перебувають на спрощеній системі оподаткування не є платниками земельного податку лише за земельні ділянки, які використовуються ними для провадження підприємницької діяльності, і доходи від провадження якої оподатковуються єдиним податком, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.03.2018 року по справі №815/2146/17.

Відтак, висновок суду першої інстанції, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , використовується позивачем для провадження господарської діяльності, тому останній як платник єдиного податку звільняється від обов`язку сплати земельного податку за користування земельною ділянкою є правомірним, на підставі чого податкове повідомлення-рішення №-2030 від 03.07.2020 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 13.03.2018 по справі №815/2146/17, від 08.08.2018 по справі № 820/5485/17.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі № 520/17107/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 09.07.2021 року