Справа № 580/5995/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5995/20 Головуючий у 1-й інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-МТС» до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Агро-МТС» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області від 08.10.2020 № .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку як платник податків та не зареєстрований в контролюючому органі як платник акцизного податку.

Згідно наказу Головного управління ДПС у Черкаській області № 1063 від 26.08.2020 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Агро МТС» у період з 26.08.2020 тривалістю 10 діб була проведена фактична перевірка господарської діяльності позивача за період діяльності з 01.07.2019 по 04.09.2020, за результатами якої був складений акт № 248/23/23/05/38094755 від 07.09.2020 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено, що в період з 01.04.2020 по 04.09.2020 позивач отримав від ТОВ «ПК «Оріон Груп» дизельне паливо в кількості 18 180 л. За даними картки рахунку « 203» «Паливо» та згідно бухгалтерських записів Дт «Загальновиробничі витрати», подорожніх листів тракториста, актів на списання, придбані матеріальні цінності використані позивачем на власні господарські потреби. За даними рахунку 10 «Основні засоби», договорів оренди транспортних засобів, актів прийому-передачі орендованих транспортних засобів об`єм паливних баків становить 13 975 л. Таким чином, об`єм паливних баків транспортних засобів, що працюють на дизельному паливі, навіть за умови одночасного перебування останніх під час сезонних робіт за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Семенівська, 82В, є недостатнім для зберігання пального, придбаного у ТОВ «ПК «Оріон Груп», в кількості 18 180 л. Вказаним порушено частину 1 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

На підставі акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08.10.2020, яким до позивача за порушення частини 1 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 500 000 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення № від 08.10.2020 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки при проведенні перевірки відповідачем не було враховано об`єм паливних баків трьох вантажних сідлових тягачів, які позивач отримав 01.04.2020 по договору позички транспортного засобу № 1 від 01.04.2020, загальний об`єм яких складає більше 4500 л.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, у доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що податковим органом під час перевірки позивача встановлено факт зберігання пального без ліцензії.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України, Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 481/95-ВР).

Згідно з п.п. 75.1.3. п. 75. ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1. ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) та може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, зазначених у п. 80.2 ПК України.

Згідно з п. 80.7. ст. 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до п. 85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. При цьому, великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.

Закон № 481/95-ВР визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

У статті 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР встановлено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до статті 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відповідно до статті 16 Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно зі ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000 гривень.

Згідно ст. 1 Закону № 481/95-ВР - місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

Крім цього, згідно ст. 15 Закону № 481/95-ВР для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Таким чином, згідно вказаних норм, законодавством передбачено обов`язок суб`єкта господарювання щодо отримання ліцензії на право зберігання пального для стаціонарних цистерн/ємностей.

При цьому, перелік документів, надання яких законодавством передбачено для отримання ліцензії на право зберігання пального (документи на земельну ділянку; документи щодо закінчених будівництвом об`єктів тощо), виключає можливість та/або необхідність звернення суб`єкта господарювання для отримання такої ліцензії для пересувних ємностей та транспортних засобів.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, згідно з актом фактичної перевірки позивач отримав від ТОВ «ПК «Оріон Груп» дизельне паливо в кількості 18 180 л за товарно-транспортною накладною від 15.04.2020, пункт навантаження - с. Супрунівка, пункт розвантаження - м. Золотоноша, вул. Семенівська, 82-В.

За даними картки рахунку « 203» «Паливо» та згідно бухгалтерських записів Дт «Загальновиробничі витрати», подорожніх листів тракториста, актів на списання, придбані матеріальні цінності використані позивачем на власні господарські потреби.

За даними рахунку 10 «Основні засоби» договорів оренди транспортних засобів, актів прийому-передачі орендованих транспортних засобів об`єм паливних баків становить 13 975 л.

Таким чином, дійсно, об`єм паливних баків транспортних засобів, що працюють на дизельному паливі, навіть за умови одночасного перебування останніх під час сезонних робіт за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Семенівська, 82В, є недостатнім для зберігання пального, придбаного у ТОВ «ПК «Оріон Груп», в кількості 18 180 л.

В той же час, при проведенні перевірки посадові особи відповідача не врахували об`єм паливних баків ще 3-х сідлових тягачів, які позивач отримав в оренду по договору позички транспортних засобів № 1 від 01.04.2020 загальним обсягом 4500 л. (а.с. 23-24).

Вказані обставини позивач зазначав у запереченнях на акт перевірки від 22.09.2020 та надавав копію договору позички транспортного засобу № 1 від 01.04.2020, укладеного з ПП «Золтрансавто», та копію акта приймання-передачі до договору позички від 01.04.2020 № 1.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що зберігання пального здійснювалось також у ємностях сідлових тягачів, переданих позивачу за договором позички № 1 від 01.04.2020. При цьому, наданими відповідачем доказами та поясненнями вказані доводи позивача не спростовані.

Таким чином, враховуючи вказане вище у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення-рішення від 08.10.2020 № є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

При цьому, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Більше того, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.