Справа № 420/14243/20
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Сініцина А.С.,

за участю сторін:

представник позивача - Батранюк О.В.,

представник відповідача - Косовська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОР-НК» (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 18) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-а) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №4 від 01.12.2020 року, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості по відшкодуванню,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОР-НК» до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому, просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління ДПС у Миколаївській області форми «В1» від 01.12.2020 року за №4.

- Зобов`язати Головне Управління ДПС у Миколаївській області внести в Реєстр заяв про повернення сум бюджетного відшкодування дані щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЮР-НК» про узгодження за наслідками судового оскарження податкового повідомлення-рішення форми «В1» від 01.12.2020 року за №4 суми бюджетного відшкодування за липень 2020 року у розмірі 33 808 942,00 (тридцять три мільйона вісімсот вісім тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні.

- Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (вул. Садова, 1-А, м. Одеса, 65023, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЮР-НК» (вул. Приморська, буд. 18, м. Одеса, 65026, Код ) заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за липень 2020 року у розмірі 33 808 942,00 (тридцять три мільйона вісімсот вісім тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскарженим податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Миколаївській області, було порушено принцип обґрунтованості, не враховано всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення та проігноровано обов`язок щодо детального опису підстав, які призвели до несприятливих наслідків для ТОВ «АВІОР-НК», як платника податків, у вигляді позбавлення права на бюджетне відшкодування та нарахування штрафних санкцій. Також, позивач має право на бюджетне відшкодування узгодженої суми зобов`язання.

25.01.2021 року, від Відповідача 1, ГУ ДПС у Миколаївській області, надійшов відзив на позов (а.с. 1-4 т. 8). В обґрунтування зазначено, що фахівцями контролюючого органу 12.10.2020 на підставі наказу від 05.10.2020 №1529 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "АВІОР-НК" ()» та направлень від 12.10.2020 №1409/14-29-01-04-31, №1410/14-29-01- 04-31, №1411/14-29-01-04-31, з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "АВІОР-НК" з питання дотримання податкового законодавства в частині декларування заявленого від`ємного значення з податку на додану вартість та бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2020 року здійснено вихід за податковою адресою підприємства: вул.Космонавтів, буд. 128, м. Миколаїв. За результатами виходу встановлено, що за вищевказаною адресою розташований багатоповерховий будинок, на першому поверсі якого знаходяться кабінет масажу, ремонту одягу та студія краси. Вивіски та/або інші інформаційні джерела щодо ТОВ "АВІОР-НК" не встановлено, в зв`язку з чим складено акт про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "АВІОР-НК" від 12.10.2020 №593/14-29-07-04/42943341.

До управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС у Миколаївській області направлено запит від 15.10.2020 №7127/9/14-29-07-04-07 про встановлення місцезнаходження юридичної особи ТОВ "АВІОР-НК" та його посадових (уповноважених) осіб.

Від управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС у Миколаївській області отримано відповідь від 20.10.2020 №2445/9/14-97-04-02, в якій зазначено, що в результаті виходу за податковою адресою платника податків, а саме: вул. Космонавтів, буд. 128, м.Миколаїв, встановлено, що за адресою знаходиться багатоповерховий гуртожиток, адміністрації якого назва підприємства ТОВ "АВІОР-НК" та його посадові особи не знайомі. Проведеним зовнішнім оглядом адреси не ідентифіковано вивісок, поштових скриньок із назвою підприємства та в цілому ознак ведення господарської діяльності вказаного суб`єкта господарювання не встановлено. Отже, за результатами відпрацювання адрес, задекларованих підприємством ТОВ «АВІОР-НК», не встановлено фактичне місцезнаходження офісу, складських приміщень, посадових осіб та робітників, а також фактів зберігання тютюнових виробів.

Основним чинником виникнення від`ємного значення з ПДВ є відображення у складі податкового кредиту сум ПДВ по податкових накладних виписаних від наступних контрагентів ТОВ "КЕНТУККИ (код 43099341), ТОВ "Експансія" (код 32294905).

Слід зазначити, що з моменту реєстрації TOB "АВІОР-НК" податкові накладні, виписані на реалізацію, на адресу контрагентів-покупців не реєструвало.

Зважаючи на те, що відповідно до звіту про фінансові результати за 2019 рік (№ від 28.02.2020) у підприємства відсутні основні засоби, запаси, кошти, статутний капітал тощо, актив та пасив балансу складають 0 грн., інформація щодо джерел фінансування для придбання у значних обсягах цигарок та декларування бюджетного відшкодування відсутня.

Окремо слід звернути увагу на договори про надання фінансової допомоги, які, зі слів позивача, дали йому можливість придбати тютюнові вироби у значних розмірах.

Так, ані до перевірки, ані до суду не було надано первинних документів, що стосуються фінансування діяльності позивача (актів, звітів, банківських виписок тощо), із яких би вбачалися ділова мета, розумні економічні причини для здійснення операцій і подальше використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника, а тому, вважають позовні вимоги Позивача повністю необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

14.01.2021 року, від Відповідача 2, ГУ ДКС в Одеській області, надійшов відзив на позов (а.с. 239-243 т. 7). В обґрунтування зазначено, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки порядок виконання судових рішень передбачений законодавством та не потребує деталізації в резолютивній частині судового рішення, а Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області є окремою юридичною особою, яка не уособлює Державний бюджет України та не порушувала жодних прав позивача - позовні вимоги ТОВ «АВІОР- НК» є такими, що не підлягають задоволенню.

Заяви, клопотання учасників справи.

25.01.2021 року від відповідача ГУ ДПС у Миколаївській області надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою ПЗ «ЕаsуСоn».

28.01.2021 року до суду від представника Позивача, надійшли відповіді на відзив Відповідача 1 та Відповідача 2 (а.с. 44-50, 52-54 т. 8).

05.03.2021 року до суду від Відповідача 1, надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 61-63 т. 8).

18.03.2021 від представника Позивача надійшли письмові пояснення (а.с. 108-110 т. 8).

29.03.2021 від представника Позивача надійшло клопотання про розгляд справи з використанням власних технічних засобів «EASYCON».

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та зупинено провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.01.2021 року задоволено клопотання ГУ ДПС у Миколаївській області про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою ПЗ «ЕаsуСоn».

09.03.2021 року, протокольною ухвалою суду, закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 25.03.2021 року.

Ухвалою суду від 12.04.2021 року задоволено клопотання представника Позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою ПЗ «ЕаsуСоn».

Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Представник Позивача в судовому засідані підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Представник Відповідача 1, заперечувала щодо задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Представник Відповідача 2 до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Обставини справи.

ТОВ «АВІОР-НК» є зареєстрованим суб`єктом господарювання, перебуває на обліку в податковому органі з 10.04.2019 року за №95, є зареєстрованим платником ПДВ від 01.05.2019 року свідоцтво №200460353, ІПН 38 і провадить свою діяльність відповідно до норм діючого законодавства. Основним видом діяльності ТОВ «АВІОР-НК» є Оптова торгівля тютюновими виробами (КОД КВЕД 46.35).

Керівником ТОВ «АВІОР-НК» є ОСОБА_1 з 05.08.2020 року по теперішній час, і зміна директора відбувалась згідно Порядку повідомлення ДПС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженого Постановою КМУ від 17.06.2015 р. № 413, тобто контролюючий орган самостійно отримує інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про зміну керівника. На теперішній час товариство знаходиться за адресою: 65026 Одеська обл. м. Одеса, вул.Приморська, буд. 18, що стало підставою для звернення до суду в порядку ст.25 КАС України.

ТОВ «АВІОР-НК» має ліцензію на право оптової торгівлі тютюновими виробами від 08.01.2020 року №00001, яка дійсна до 08.01.2025 року.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (надалі по тексту - ГУ ДПС у Миколаївській області або відповідач) було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «АВІОР-НК» (код за ) з питань дотримання податкового законодавства в частині декларування заявленого від`ємного значення з податку на додану вартість та бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2020 року.

Матеріали перевірки було оформлено Актом перевірки від 05.11.2020 №765/14-29- 07-04/42943341 (надалі по тексту - Акт перевірки), у висновку якого зазначено, що перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2020 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення TOB «АВІОР-НК» п. 198.1., п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, оскільки ним завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за липень, на суму 33 808 942,00 грн.

Керуючись п. 86.7. ст. 86 ПК України, у зв`язку з незгодою ТОВ «АВІОР-НК» з висновками перевірки та фактами і даними, викладеними в Акті перевірки, ТОВ «АВІОР- НК» подало Заперечення на висновки Акту перевірки, а також, додаткові документи в порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 ПК України.

ДПС у Миколаївській області було розглянуто заперечення та надано Відповідь щодо результатів розгляду заперечень до акту перевірки від 05.11.2020 №765/14-29-07- 04/42943341, відповідно до якої висновки Акту перевірки залишено без змін.

На підставі Акту перевірки та за результатами розгляду заперечень, було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 01.12.2020 року за №4, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 33 808 942,00 грн. по податковій декларації з ПДВ за звітний період липень 2020 року та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 8 452 235,50 грн.

ТОВ «АВІОР-НК» вважає, що податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 01.12.2020 року за №4, було винесене неправомірно, а тому звернулось із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних докумен^в, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У відповідності до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Відповідно до вимог п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до п. п. 14.1.266 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу.

Згідно з п. п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу.

Як передбачено п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значені суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200.1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.1.3 статті 200.1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.7 тієї ж статті ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування (п. п. 200.7.1, 200.7.2 п. 200.7 ст. 200 ПК України).

Відповідно до абзацу 2 п. 200.10 статті 200 ПК України платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Частиною ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Висновки суду.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Сума від`ємного значення визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду та враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу платник ПДВ має право обирати: декларувати йому суму бюджетного відшкодування чи зараховувати цю суму до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Податковий кредит, який бере участь у розрахунку суми бюджетного відшкодування, формується за рахунок сум від`ємного значення з ПДВ, які фактично сплачені отримувачем товару його постачальнику (постачальникам) у попередніх (попередньому) податкових періодах (податковому періоді), що передують (передує) звітному.

При цьому, право на бюджетне відшкодування у платника податків виникає виключно після узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами проведеної камеральної або документальної перевірки.

07.09.2020 року TOB «АВІОР-НК» було подано декларацію з податку на додану вартість за липень 2020 року (вх. № від 07.09.2020 року) з відповідними додатками. У додатку 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» ТОВ «АВІОР-НК» відобразило від`ємне значення за липень 2020 року з придбання товарів на суму 33 808 942,00 грн.

Однак, згідно з листом ГУ ДПС у Миколаївській області № 4209/10/14-29-04-02-06 від 27.08.2020 р. товариству було відмовлено у прийнятті звітності, що стало підставою повторного подання декларації в вересні 2020 року.

Основними доводами відповідача, зазначеними в Акті перевірки, стосовно порушення норм податкового законодавства, які впливають на правомірність декларування та можливість відшкодування задекларованих сум ПДВ, є проведення виходів і перевірок податкової адреси - офісу та складів; неможливість встановлення фактів перерахування грошових коштів з сумами ПДВ, джерел фінансування для придбання товарів; неможливість встановити фактичне перевезення товарів.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Фактичним місцем знаходження позивача під час проведення перевірки є місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Як загально відомо, згідно із ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої «коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 р., Постановою КМУ від 11.03.2020 р. N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року на усій території України було встановлено «карантин».

У зв`язку з цими об`єктивними обставинами, ТОВ «АВІОР-НК», діючи з метою дотримання встановленого КМУ карантину, а також з метою захисту і уникнення ризику нанесення шкоди життю і здоров`ю оточуючих, запровадило та організувало дистанційну роботу. При цьому, всі наявні засоби зв`язку, як-то контактний мобільний номер телефону та адреса електронної пошти, розміщені на сторінках пошукових інформаційних джерел та офіційному сайті Міністерства юстиції України, були доступні для спілкування з керівним складом товариства і робота в офісному приміщенні проводилась за виробничою необхідністю, про що було розміщено відповідне оголошення на дверях офісу.

У своїй діяльності ТОВ «АВІОР-НК» користується наступними приміщеннями:

- офісне приміщення площею 23 кв.м. за адресою: м.Миколаїв, Інгульський район, вул. Космонавтів, буд. 128 - на підставі договору оренди приміщення №02/09 від 01.12.2019 року, укладеного з ОСОБА_2 , на строк до 31.11.2020 року (строк дії продовжено);

- офісне приміщення площею 12,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 - на підставі договору оренди приміщення №04/01-12/2020А від 04.12.2020 року, укладеного з ТОВ «ІНК МОНОЛІТ»;

- складське приміщення площею 510 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 - на підставі договору оренди нежитлових приміщень №4 від 27.12.2019 року, укладеного з ТОВ «АМОЛЕД» на строк до 27.12.2020 року (строк дії продовжено);

- складське приміщення площею 240 кв.м. за адресою: вул.Червоноткацька, 59 А, м.Київ - на підставі договору оренди нежитлових приміщень №8 від 27.07.2020 року, укладеного з ТОВ «КСФ №46» на строк до 27.07.2021 року.

Відповідно до довідок внесення місць зберігання до Єдиного державного реєстру, вказані склади внесені до реєстру місць зберігання тютюнових виробів.

Зважаючи на особливий формат роботи позивача у період перевірки, наявність всієї необхідної контактної інформації (зокрема, наявність контактного телефонного номеру і адреси електронної пошти), розміщеної у доступних джерелах, до Акту перевірки не надано жодних запитів або інших належних доказів, які б спростовували зазначені обставини, окрім посилання на вихід за податковою адресою розміщення офісу товариства м.Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 128 та намагання там знайти «складські приміщення і факти зберігання тютюнових виробів» (абз.2 арк.4 Акту перевірки).

ГУ ДПС у Миколаївській області, управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС у Миколаївській області і Головне управління ДПС у м.Києві входять до структури державних органів та мають можливість доступу до інформаційних баз даних. Маючи повну інформацію про орендовані приміщення офісу та складів, можливо не лише здійснювати виходи за вказаними адресами, а й отримувати інформацію про наявність договірних відносин та реальність виконання умов договорів у безпосередніх орендодавців.

Судом встановлено, що після отримання заперечень на Акт перевірки, в яких було зазначено про наявність інформації від орендодавця, суміжних користувачів, сусідів, охоронців щодо відсутності запитів відповідача за місцезнаходженням ТОВ «АВІОР-НК», додаткових перевірок не проведено і належних доказів, на підтвердження позиції відповідача про відсутність позивача за податковою адресою, не надано.

Також, відповідачем не було звернуто увагу на той факт, що вихід за податковою адресою та адресою розташування складу в м. Миколаєві був здійснений 05.08.2020 року, тобто в день, коли відбувались реєстраційні зміни керівника позивача і внесення відомостей до ЄДР, про що позивачем надано документи, зазначені в Акті перевірки і про що було зазначено в запереченнях. Не зважаючи на даний факт, який підтверджується належними доказами, які були наявні у відповідача, до уваги прийнято лише наявність актів від 05.08.2020 року №489/14-29-32-01/42943341 та №490/14-29-32-01/42943341.

Крім того, суд зазначає, що з урахуванням вжиття карантинних заходів і дотримуючись умов проведення перевірки, ТОВ «АВІОР-НК» запрошувало ГУ ДПС у Миколаївській області своїми листами № 3-19/20 від 19.10.2020, № 3-10/26 від 26.10.2020, № 3-10/28 від 28.10.2020 для прибуття за адресою зберігання товару та прийняття участі в інвентаризації.

Порядок проведення інвентаризації врегульовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Мінфіну від 02.09.14 р. № 879. Умовами даного Положення № 879 передбачено, що участь посадових осіб фіскальної служби під час інвентаризації не є обов`язковим, але TOB «АВІОР-НК» запрошувало посадових осіб, які проводили перевірку, прийняти участь у інвентаризації та за наявності належних доказів підтвердити факти зберігання товарів на складі.

Згідно з наказом директора ТОВ «АВІОР-НК» від 27.10.2020 року № 11 «Про проведення інвентаризації» було створено інвентаризаційну комісію і єдиним членом комісії був директор.

Отже, з боку ГУ ДПС у Миколаївській області створено штучні умови для відмови у встановленні зберігання товарів на складі шляхом ухилення від прибуття і прийняття участі у проведенні інвентаризації як під час проведення перевірки, так і під час розгляду заперечень на акт перевірки. Інвентаризація проводилась у період з 27.10.2020 по 06.11.2020 року без участі представників відповідача. Доказів, які спростовують висновки інвентаризації, відповідачем також не надано.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність ТМЦ на складах позивача є припущенням, яке не підтверджено належними та допустимими доказами.

Щодо господарських операцій з контрагентами, які є основними чинниками виникнення від ємного значення з ПДВ, судом встановлено, що відображена у складі податкового кредиту сума ПДВ виникла в результаті та на підставі придбання у наступних контрагентів-постачальників товарів за номенклатурою - тютюнові вироби в асортименті за період березень-липень 2020 року.

Так, між ТОВ «КЕНТУККІ», як постачальником, та ТОВ «АВІОР-НК», як покупцем, було укладено Договір поставки №3820Т від 23.03.2020 року (а.с. 84-89 т. 1). Умовами договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця тютюнові вироби та інші групи товарів, повне найменування яких (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД, за державним класифікатором продукції та послуг вказуються у видаткових накладних, які є його невід`ємною частиною, а також в інших документах на товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його відповідно до умов договору. Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі замовлення (заявки) покупця (п.3.2.). Поставка товару здійснюється за домовленістю сторін. Якщо інше не узгоджене сторонами, поставка товару здійснюється постачальником на умовах EXW (склад постачальника) (п.3.4.). Перехід права власності на товар відбувається з моменту отримання товару та підписання уповноваженими представниками сторін ТТН чи видаткової накладної (п.3.9.). Постачання товарів за договором відбувалось у період березень-липень 2020 року на підставі оформлених і підписаних сторонами документів.

Транспортування і відвантаження товарів відбувалось згідно замовлення за рахунок і транспортом постачальника безпосередньо на склад покупця ТОВ «АВІОР-НК»: м. Миколаїв, вул.Айвазовського, 17/3, отже доставку товарів за адресою покупця організовував постачальник, ТТН надані постачальником, а тому посилання в Акті перевірки на відсутність документів на перевезення є помилковим і безпідставним. Крім того, питання транспортування товару покупцю, місце його зберігання та перевантаження - не є істотними умовами договору поставки. На підтвердження виконання сторонами своїх зобов`язань дo договору було підписано акти звірки взаєморозрахунків.

З Єдиного реєстру податкових накладних вбачається, що податкові накладні ТОВ «КЕНТУККІ» зареєстровані рішенням комісії після надання всіх документів щодо постачання товарів.

В Акті перевірки та запереченнях не має жодних посилань на норми діючого законодавства, які б ставили право відшкодування сум ПДВ в залежність від виконання договору іншою стороною, при наявності фактів поставки товару та оплати його вартості з сумами ПДВ.

При цьому, щодо даного контрагента зазначено, що станом на 31.07.2020 року відповідно до оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторське сальдо складає 381,88 грн.

У матеріалах справи містяться дані у формі таблиці щодо замовлень, видаткових накладних та ТТН по взаємовідносинам з даним контрагентом. Отримані товари є нереалізованими, рахуються на залишках підприємства і зберігаються на складі на теперішній час, що підтверджено актом інвентаризації.

На підтвердження оплати вартості товарів з ПДВ, у матеріалах справи містяться завірені банківською установою платіжні доручення, з яких вбачаються факти оплати вартості отриманих товарів.

Також, у додатку №1 до Акту перевірки наведено інформацію щодо наявності фактичної оплати постачальникам, що включена товариством до бюджетного відшкодування за липень 2020 року у вигляді звірки, в якій зазначені всі платіжні доручення і оплачені суми з ПДВ, розбіжностей не виявлено.

Тобто, наявність первинних документів, факт оплати у вартості товарів сум ПДВ і зберігання товарів на складі, дають правові підстави для декларування від`ємного значення з ПДВ за липень 2020 року.

Щодо відносин із ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» (), суд зазначає наступне.

На арк. 11 Акту перевірки наведена інформація про те, що до перевірки були надані документи з даним контрагентом, але при цьому зазначено про відсутність даних про довіреності на отримання товарів, неможливість виконання господарських операцій по перевезенню товарів збоку ТОВ «ПРОСПЕКС».

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ «ЕКСПАНСІЯ», як продавцем, та TOB «АВІОР-НК», як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу №84250 від 03.04.2020 року і Договір купівлі-продажу №03-07 від 03.07.2020 року (Кременчуцька філія ТОВ «ЕКСПАНСІЯ») (а.с. 244-249 т. 2). Умовами договорів передбачено, що продавець зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується своєчасно прийняти і оплатити товар на умовах договору. Товар підлягає доставці покупцю, або підлягає передачі продавцем зі складу для подальшого самовивозу покупцем. У випадку доставки товару продавцем, вартість такої доставки не підлягає компенсації покупцем продавцю, (п.2.4.). У випадку самовивозу товару покупцем зі складу продавця, право власності на товар виникає з моменту приймання товару на складі продавця, що буде підтверджуватись підписанням повноважними представниками сторін товаросупроводжувального документу на товар (п.5.2.). Тобто, твердження в Акті перевірки про не зазначення умов транспортування в договорі є помилковим та спростовується текстом укладених договорів.

Постачання товарів за договором відбувалось у період травень-липень 2020 року на підставі оформлених і підписаних сторонами документів.

У матеріалах справи також містяться дані у формі таблиці щодо замовлень, видаткових накладних та ТТН по взаємовідносинам з даним контрагентом (а.с. 250 т. 2, 1 т. 3).

При цьому, станом на 31.07.2020 poкy відповідно до оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторське сальдо даного контрагента складає 22 296,08 грн.

Як зазначено в Акті перевірки на 12 арк., перевезення товарів відбувалось ТОВ «ПРОСПЕКС».

Щодо відносин із ТОВ «ПРОСПЕКС» () суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ «ПРОСПЕКС», як виконавцем, та TOB «АВІОР-НК», як замовником, було укладено Договір про надання транспортних послуг №01/01 від 01.01.2020 року (а.с. 80-82 т. 5).

Умовами договору передбачено, що розрахунок за транспортно-експедиторські послуги проводиться на підставі рахунка-фактури і акта здачі-прийняття робіт на умовах 180 календарних днів відстрочки платежу. Послуги за договором надавались на підставі оформлених і підписаних обома сторонами заявок у кількості 35 шт. На підставі Договору було виконано роботи (надані послуги) та виписано наступні документи:

- акт здачі-прийняття робіт №18 від 31.05.2020 року на суму 8 544,00 грн., без ПДВ, рахунок-фактура №18 від 31.05.2020 року на суму 8 544,00 грн., без ПДВ;

- акт здачі-прийняття робіт №21 від 30.06.2020 року на суму 8 352,00 грн., без ПДВ, рахунок-фактура №21 від 30.06.2020 року на суму 8 352,00 грн., без ПДВ;

- акт здачі-прийняття робіт №24 від 31.07.2020 року на суму 38 736,00 грн., без ПДВ, рахунок-фактура №24 від 31.07.2020 року на суму 38 736,00 грн., без ПДВ;

- акт здачі-прийняття робіт №25 від 31.07.2020 року на суму 19 154,00 грн., без ПДВ, рахунок-фактура №25 від 31.07.2020 року на суму 19 154,00 грн., без ПДВ;

- акт здачі-прийняття робіт №29 від 31.08.2020 року на суму 201 031,20 грн., без ПДВ, рахунок-фактура №29 від 31.08.2020 року на суму 201 031,20 грн., без ПДВ;

Суд зазначає, що зважаючи на умови оплати по договору у відповідні строки щодо кожного акту виконаних робіт (наданих послуг), відсутність оплати за надані послуги з перевезення товарів цілком відповідає умовам договору та домовленостям сторін, тому не може бути доказом відсутності фактів надання послуг з перевезення та свідчити про неможливість виконання господарських операцій в цілому.

Зобов`язання між ТОВ «АВІОР-НК» та ТОВ «ПРОСПЕКС» за вказаним договором, також не можуть підтверджувати чи спростовувати факт сплати позивачем суми податку постачальнику товарів.

Згідно оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторське сальдо складає ТОВ «ПРОСПЕКС» 275 817,60 грн.

Висновок зроблений з урахування доводів про те, що ТОВ «ПРОСПЕКС» не подає податкову звітність і не має відповідних трудових і матеріальних ресурсів, основних засобів тощо, при цьому, жодних належних доказів наведеної інформації в Акті перевірки не зазначено і зустрічних звірок не проведено.

Суд зазначає, що наведена відповідачем інформація про ознаки неможливості здійснення даним контрагентом фінансово-господарської діяльності (податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем. При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

До того ж, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Отже, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних порушень або зловживань за ланцюгом постачання товару.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі N 822/1284/15 та від 30.10.2018 по справі N 826/16134/14.

Крім того, податковим органом не було враховано, що позивач як платник податку самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків контрагентом, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та наявність обставин державної реєстрації, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

ТОВ «АВІОР-НК» у даному випадку не може нести відповідальність за можливі невиконання контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, ТОВ «АВІОР-НК» не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, оскільки господарські операції позивача з контрагентами підтверджуються відповідними первинними документами, відображені у податкових накладних, зареєстрованих належним чином, розрахунки між сторонами доведені, господарська мета їх проведення, доцільність і економічний результат підтверджені, можливо констатувати, що висновки податкового органу щодо не підтвердження (сумнівності) таких операцій є безпідставними та необгрунтованими.

Визначальним у даному випадку для встановлення правильності формування позивачем його звітності з ПДВ є підтвердження самого факту розрахунків з вказаним контрагентом саме у межах операцій, що перевірялися контролюючим органом.

Тобто, наявність первинних документів, факт оплати у вартості товарів сум ПДВ і зберігання товарів на складі, дають правові підстави для декларування від`ємного значення з ПДВ за липень 2020 року.

Крім того, на сторінці 7 Акту перевірки зазначено, що TOB «АВІОР-НК» не оформляв взаємовідносин з ризиковими контрагентами.

Аналізом господарської діяльності позивача за перевірений період згідно з даними декларації з ПДВ за вказаний період підтверджується, що ТОВ «АВІОР-НК» було придбано товарів на загальну суму без ПДВ 171 731 817,43 грн., в т.ч. ПДВ 34 346 363,49 грн. Також залишки ТМЦ за липень 2020 р. на загальну суму без ПДВ грн. - 171 731 817,43, сума ПДВ складає 34 346 363,49грн. Але до відшкодування підприємство подало суму 33 808 942,00 у зв`язку з тим, що податкова накладна від ТОВ «КЕНТУККИ» № 162 від 15.07.2020 року на суму 3 246 837,18 грн. ( в т.ч. ПДВ 541 139,53 грн) була зупинена реєстрація і постачальник підтвердив документально цю операцію 21.09.2020 року та рішенням комісії дана податкова накладна була зареєстрована.

Також, ТОВ «АВІОР-НК» здійснило страхування товарів на складі від вогневих ризиків та стихійних явищ, уклавши договір №0611/20-М/01 від 06.11.2020 року. Під час укладання договору також був обстежений товар, щодо якого здійснено страхування.

В той же час, жодного акту перевірки контрагентів позивача чи акта зустрічної звірки контрагентів ГУ ДПС у Миколаївській області до Акту перевірки та відповіді на заперечення не надало. Також не наведено доказів, які б свідчили про узгодженість дій ТОВ «АВІОР-НК» з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.

У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

У постанові від 8 вересня 2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 N 568/11/13-10) Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов`язання).

Однак, податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у операціях, що досліджуються; визначити об`єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв`язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Суд зазначає, що Позивачем по взаємовідносинам з зазначеними контрагентами, до позову надані всі первинні документи, які відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

Під час проведення перевірки відповідачем не встановлено і не зазначено в Акті перевірки податкових накладних, щодо яких є порушення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так само не встановлено порушень положень Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що ТОВ «АВІОР-ЕЩС» порушено вимоги п. 200.4 ст. 200 ПК України.

Щодо підтвердження оплати вартості товарів, суд зазначає наступне.

Відповідно до публічних договорів на здійснення електронно-розрахункового обслуговування, предметом яких банки зобов`язуються надавати клієнту систему електронно-розрахункового обслуговування, в подальшому систему "Клієнт-Банк" і здійснювати електронно-розрахункове обслуговування клієнта за допомогою системи "Клієнт-Банк" згідно з законодавством України. Клієнт зобов`язується використовувати дану систему для здійснення розрахунків на умовах, передбачених умовами договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22, електронний розрахунковий документ - документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, уключаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами.

Користування системою «Клієнт-Банк», «Клієнт-Internet-Банк» регулюється, крім договору між банком та клієнтом, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про електронний цифровий підпис», Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису, у тому числі електронного цифрового підпису, для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно- правовими актами Національного банку України. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис.

Отже банком було перевірено електронний підпис, перевірено цілісність, достовірність, авторство електронного документа на переказ та відповідність вимогам чинного законодавства України.

Платіжні доручення, подані до банку місять окрім того електронний цифровий підпис директора підприємства.

Відповідачем у Акті перевірки не заперечується надходженні коштів до контрагентів на підставі платіжних доручень і списання їх з рахунку позивача на рахунки контрагентів, натомість самі документи не визнані. Однак, здійснена банком перевірка достовірності ЕЦП підтвердила, що вищезазначений платіж був підписаний легітимним цифровим підписом, що належить уповноваженому представнику позивача. Тобто, банк перевірив дешифрування та справжність електронних цифрових підписів, які на час підписання платіжних доручень були дійсними і сторонніх втручань в систему «Клієнт-Банк» не встановлено.

Крім того, з Акту перевірки та відповіді на відзив вбачається, що позивачем надавалися всі банківські документи, що підтверджують проведені оплати за товар з сумами ПДВ.

Додані до позовної заяви платіжні доручення містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо неподання звітності за 2020 рік, суд зазначає, що Законом «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ та Порядком подання фінансової звітності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2000 р. № 419, передбачені загальні правила подання фін звітності. Також, відповідно до підпункту 3 пункту 291.4 ст.291 Податкового кодексу України TOB «АВІОР-НК» в 2020 році відносилось до мікропідприємств (п.2 Порядку №419) і звітним періодом для складання фінзвітності є календарний рік.

Тобто, ТОВ «АВІОР-НК», як і інші контрагенти - мікропідприємства, мають цілком законні підстави для подання звітності за рік і такий порядок подання звітності не є порушенням та не може бути підставою для припущень і сумнівів у належному виконанні господарських операцій.

Щодо джерел фінансування, судом встановлено, що ТОВ «АВІОР-НК» було отримано поворотну фінансову допомогу, що підтверджується договорами.

Договори було укладено з наступними контрагентами: Приватне підприємство «ЕЛАЙЗ-ПРАЙМ» (договір №04/12-19 від 04 грудня 2019 р.) на суму 503 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІНАГРО- ФУД» (договір № 06/1 від 06 квітня 2020 р. на суму 1 600 000.00 грн.; Приватне підприємство "ГРІЛ-ФІЛЬД" (договір №06/2 від 06 лютого 2020 р) на суму 2 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ТРЕСТ» (договір №13-05/09 від 12 червня 2020 р.) на суму 210 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «РІСТВЕЙД» (договір № 18-030 від 18 березня 2020 р) на суму 500 000,00 грн.; Приватне підприємство «РІВЬЄР» (договір №22-1 від 22 січня 2020 р) на суму 2 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІАЛС» (дог. №38-ФД від 14 квітня 2020 р.) на суму 1 100 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІН ЛОЕІСТИК СТАР» (договір № 39/11 від 03 серпня 2020 р.) на суму 60 000,00 грн.; Приватне підприємство «БРОК ТОРГ» (договір №52/02-БТ від08 квітня 2020 р.) на суму 460 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «МАГАТЕ 7» (договір №58/05 від 07 травня 2020 р.) на суму 3 400 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАНКОМ» (договір №67 від 05 червня 2020 р.) на суму 15 000,00 грн.; Приватне підприємство «ЛЕВАРДО» (договір №105/Ф від 25 березня 2020 р) на суму 1 000 120,00 грн.; Приватне підприємство «МИТ ОД ТОРГ» (договір №335-ТН від 04 травня 2020 р.) на суму 800 000,00 грн.; Приватне підприємство «РІВЬЄР» (договір №352 від 19 березня 2020 р.) на суму 2 000,00 грн.; Приватне підприємство «ГРАНД СМОК» (договір №411 від 20 березня 2020 р.) на суму 800 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРА СОФТ» (договір №0703/20 від 07 березня 2020 р.) на суму 600 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «БАРТ-ЕНЕРГО» (договір №907/ФП від 09 липня 2020 р.) на суму 22 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «КОРВІН ФІНАНСІС» (дог. №2-04/20 від 02 квітня 2020 р.) на суму 52 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛІ АКАДЕМІЯ» (договір №15-04-Ф від 15 квітня 2020 р) на суму 10 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛІ АКАДЕМІЯ» (договір №20-02-Ф від 20 лютого 2020 р.) на суму 5 250 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПОСТБУД» (договір №26/02-1 від 26 лютого 2020 р.) на суму 54 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ДВАЙСТОН» (договір №29-000001 від 05 березня 2020 р.) на суму 7 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ГАРАНТТЕХНОБУД» (договір №33-14 від 20 травня 2020 р.Два суму 5 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТБІЛД-ЛТД» (договір №215-5 від 26 березня 2020 р.) на суму 400 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ДВАЙСТОН» (договір №НУ-529 від 11 березня 2020 р.) на суму 35 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «АЛЬТА ВІКС» (договір №ФД-000000118 від 29 квітня 2020 р.) на суму 12 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛИМП ПЛЮС» (договір №2020-24/Ф від 02 липня 2020 р.) на суму 10 000 000,00 грн.; Приватне підприємство «ІНТЕРНЕШНЛ-ШИПІНГ» (договір №2100-07 від 21 липня 2020 р.) на суму 5 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІМА. ОПТ» (договір №22-07/1 від 21 липня 2020 р.) на суму 2 200 000,00 грн.; Приватне підприємство «УКРОРГАНІК 001» (договір №2304/ФП від 20 квітня 2020 р.) на суму 1 900 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ДЕНИРО» (договір №29620/1303 від 29 червня 2020 р.) на суму 4 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «УПК ІНВЕСТ» (договір №АНК0000104 від 23 червня 2020 р.) на суму 20 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРИМ ТРЕЙД» (договір №ВГ-000207 від 10 липня 2020 р.) на суму 340 000,00 грн.; Приватне підприємство «ІНВІЗА» (договір №Д-0907 від 02 квітня 2020 р) на суму 5 000 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «АРИДА КОМПАНИ» (договір №Д-0907 від 09 липня 2020 р.) на суму 5 200 000,00 грн.; Приватне підприємство «ГРАНД СМОК» (договір №Ф005-2 від 10 березня 2020 р) на суму 18 000 000,00 грн.; Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІД» (договір №Ф-2105 від 21 травня 2020 р.) на суму 14 000 000,00 грн.; Приватне підприємство «ПРАЙМ СІ» (договір №ФД-01102 від 11 лютого 2020 р.) на суму 2 600 000,00 грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «ЛІКОМ ЮА» (договір №ФД-000000102 від 21 квітня 2020 р.) на суму 17 000 000,00 грн..

Під час перевірки були надані договори, які підтверджували факт можливості здійснювати закупівлю товарів. Загальна сума отриманої поворотної фінансової допомоги за договорами склала 210 606 967,21 грн.

Отже, наявність достатньої суми для придбання товарів підтверджується укладеними договорами і оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 611, а також фактичним перерахуванням коштів контрагентам-постачальникам. При цьому, важливим є те, що Податковий кодекс України не ставить в залежність отримання відшкодування сум ПДВ від джерел отримання коштів на придбання товарів.

Не можуть вважатись порушеннями податкового законодавства ті окремі недоліки і припущення перевіряючих, які зазначені в Акті перевірки та відповіді на заперечення, оскільки вони спростовуються первинними документами та фактичними обставинами і жодним чином не впливають на факт реальності господарських операцій. Актом перевірки не зафіксовано та не встановлено суттєвих порушень податкового законодавства, які мають значення та впливають на порядок відшкодування сум ПДВ.

Таким чином, враховуючи встановлені конкретні обставини та приписи вище перелічених норм чинного податкового законодавства, суд вважає висновки ГУ ДПС у Миколаївській області про порушення ТОВ «АВІОР-НК» вимог п. 198.1., п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України необгрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки фактично були здійснені контролюючим органом без повної та належної перевірки і аналізу первинних документів фінансово-господарської діяльності, надання переваг одних доводів щодо інших та необґрунтування зазначених в Акті доводів належними доказами.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 і ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Так, Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryaldoz v. Turkey [GC]), заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява N 21151/04, n. 72, від 08.04.2008 p., і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява N 10373/05, п. 51, від 15.09.2009 р.). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява N 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 р., і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява N 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 р.) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі "Yvonne van Duyn v.Home Office" зазначив, що "принцип юридичної визначеності" означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії".

Також, Європейський Суд зазначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004). У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення "Спорронг та Лонрот п. Швеції", рішення від 23.09.82 р., серія А N 52, стор. 26, п. 69).

ЄСПЛ у своїх рішеннях постійно нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Протоколу N 1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також, буде мати місце порушення ст. 1 Протоколу y випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

Відповідно до п. 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти УКРАЇНИ" (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE, заяви N N 23759/03,37943/06) судом констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

З урахуванням викладеного податкове повідомлення-рішення форми Головного Управління ДПС у Миколаївській області форми «В1» від 01.12.2020 року за №4, не відповідає ознакам правомірності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести в Реєстр заяв про повернення сум бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування у розмірі 33 808 942,00 грн., суд зазначає наступне.

При обранні способу відновлення порушеного права позивач виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу N 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України у справі N 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Аналогічна правова позиція зі спірних питань була вже неодноразово висловлена як Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 27.01.2015 р. по справі N 21-425а14, так і Верховним Судом, зокрема, в постановах від 06.11.2018 р. по справі N 815/4320/17, від 05.02.2019 р. по справах N 821/1157/16 і N 2а-1038/12/2670, від 04.02.2019 р. по справі N 807/242/14, від 02.07.2019 р. по справі N 826/3304/17, від 03 вересня 2019 року у справі N 826/26292/15, а також численною судовою практикою П`ятого апеляційного адміністративного суду, зокрема, це постанови від 31.07.2019 р. по справі N 815/3120/18 (залишена в без змін ухвалою ВС від 29.10.2019 р.), від 23.07.2020 р. по справі N 420/2709/20 (залишена в без змін ухвалою ВС від 08.09.2020 р.) та від 13.08.2020 р. по справі N 420/2199/20.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 р. N 1797-УІІІ, яким змінений порядок повернення сум бюджетного відшкодування шляхом запровадження формування Реєстрів заяв про повернення сум бюджетного відшкодування.

Як слідує зі змісту приписів п. п. 200.7.1 п. 200.7 ст. 200 ПК України, на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Як визначено п.п. 200.7.2 п. 200.7 статті 200 ПК України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Положення п. 200.15 ст. 200 ПК України передбачають, що у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини, зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Відповідно до п. п. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Згідно із п. 60.5 ст. 60 ПК України у випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

У разі прийняття судом рішення і встановлення протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 01.12.2020 р. №4, у відповідача, після набрання рішенням законної сили, виникає обов`язок внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Пунктом 200.12 ст. 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені п. 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (п. 200.13 ст. 200 ПК України).

При цьому, слід зазначити, що вказані вище норми ст. 200 ПК України фактично узгоджуються і з приписами п. п. 6,7,11,12 "Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість" (затв. Постановою КМУ 25.01.2017 р. N26).

Виходячи з викладеного, суд дійшов вичсновку, що TOB «АВІОР-НК» має право на бюджетне відшкодування ПДВ за липень 2020 року у розмірі 33 808 942,00 грн., і такий спосіб захисту порушеного права, як зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо заяви ТОВ «АВІОР-НК», належним чином захистить права та інтереси товариства, а тому, дана вимога теж підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, на користь ТОВ «АВЮР-НК» заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за липень 2020 року у розмірі 33 808 942,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов`язанням. Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало.

Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України, Державна казначейська служба України та її територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють Державний бюджет України або державу.

Отже, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів.

Суд звертає увагу, що положеннями постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі №910/23967/16, встановлено, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Отже, спосіб виконання судових рішень передбачений законодавством та не потребує деталізації в резолютивній частині судового рішення.

Крім того, суд зазначає, що існує алгоритм дій державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України ПДВ, який врегульовано у ст. 200 ПК України.

Так, на підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує фінансову політику.

Отже, відповідно до вищезазначених положень ПК України, бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, у п`ятиденний термін з дня надходження від контролюючого органу висновку.

Норми ПК України та Порядку передбачають бюджетне відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю щодо рішень контролюючих органів, ухвалених за результатами перевірки сум ПДВ, заявлених до відшкодування, або окремо від здійснення такого контролю.

Оскільки відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є повноваженнями контролюючих органів та органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості у спосіб, що не передбачений законом без здійснення судового контролю за виконанням судового рішення щодо права позивача на таке відшкодування.

Враховуючи зазначене, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з Держаного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь TOB «АВІОР-НК» заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість є передчасними, а тому, в цій частині позовних вимог, слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОР-НК» (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 18) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-а) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління ДПС у Миколаївській області форми «В1» від 01.12.2020 року за №4.

Зобов`язати Головне Управління ДПС у Миколаївській області внести до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування дані щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОР-НК» про повернення суми бюджетного відшкодування за липень 2020 року у розмірі 33 808 942,00 (тридцять три мільйона вісімсот вісім тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні, яка подана у складі податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року (додаток №4 до декларації).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОР-НК» () з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (), сплачений судовий збір у розмірі 23122 (двадцять три тисячі сто двадцять дві) гривні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16.04.2021 року.

Суддя Бутенко А.В.