Справа № 120/4252/21-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 липня 2021 р. Справа № 120/4252/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості з заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі ОСОБА_2 , відповідач). За змістом позовних вимог позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність ДПП НПУ щодо невиплати належних позивачеві сум грошового забезпечення у повному розмірі, зокрема доплати за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 та індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017; стягнути з відповідача на його користь заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 в сумі 5764,72 грн та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2016 по 30.10.2017 в сумі 3005 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 19.02.2016 по 02.01.2019 позивач проходив службу в управлінні патрульної поліції у Вінницької області ДПП НПУ (далі УПП у Вінницькій області ДПП НПУ), відпрацювавши 142 нічні зміни. Проте всупереч вимогам чинного законодавства за цей період не була виплачена доплата за службу в нічний час та не проводилася індексація грошового забезпечення.

Відповідно до вимог частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою суду від 05.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

31.05.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась у відповідності до вимог чинного законодавства в межах номенклатури посад та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат встановлених відповідним наказом керівника в межах вимог чинного законодавства. Також вказує, що при розрахунку заборгованості по доплаті за службу в нічний час, позивачем не враховано положення пункту 11 Розділу ІІ "Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", яким передбачено двохгодинну перерву для відпочинку поліцейським, які несуть службу в нічний час, яка не включається в службовий час. Крім того, зазначили, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Щодо індексації грошового забезпечення, то відповідач зазначив, що таке право виникло після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 782 від 18.10.2017, якою внесено зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 та доповнено абзац 5 після слова "військовослужбовці" словом "поліцейських". Відтак, вважає, що права на виплату коштів по індексації позивач не мав.

17.06.2021 на відзив відповідача представник позивача подав відповідь, в якій зазначає, що доводи відповідача з посиланням на низку підзаконних актів як на відсутність підстав для виплати своїм працівникам доплату за службу в нічний час за період по 31.01.2018 та індексації грошового забезпечення по 31.10.2017 є необґрунтованими, оскільки право на отримання таких грошових сум встановлено нормами закону, які мають вищу юридичну силу. Також зазначає, що перерва для відпочинку і харчування позивачеві не надавалася.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 у період з 19.02.2016 проходив службу на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП НПУ з посадовим окладом 2400 грн.

З 02.01.2019 переведений до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУ НП у Вінницькій області).

Листом від 16.03.2021 № 19Аз/41/21/02-2021 на звернення позивача відповідач повідомив, зокрема, що за час служби позивача в УПП у Вінницькій області ДПП в період з 19.02.2016 по 31.01.3018 ним відповідно до розстановки сил та засобів було відпрацьовано 142 нічні зміни, а саме: за 2016 рік: лютий 2 зміни, березень 6 змін, квітень 7 змін, травень 7 змін, червень 8 змін, липень 8 змін, серпень 2 зміни, вересень 6 змін, жовтень 8 зміни, листопад 4 зміни, грудень 8 змін; за 2017 рік: січень 3 зміни, лютий 6 змін, березень 6 змін, квітень 8 змін, травень 8 змін, червень 6 змін, липень 4 зміни, серпень 8 змін, вересень 6 змін, жовтень 7 змін, листопад 6 змін, грудень - 6 змін; за 2018 рік: січень 2 зміни.

Додатково повідомлено, що нормами чинного законодавства не встановлено погодинної оплати поліцейським. Поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35% посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Службою в нічний час вважається виконання поліцейським службових обов`язків у період з 22:00 до 06:00 години, також поліцейським, які несуть в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше 2 годин (перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час).

25.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування і виплати йому доплати за службу в нічний час за період прийняття на службу по 31.01.2018 та заборгованості з індексації грошового забезпечення по жовтень 2017 року включно.

Листом від 08.04.2021 № У-5373/41/5/05-2021 ДПП НПУ повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для здійснення доплати за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 та для нарахування індексації з лютого 2017 року по жовтень 2017 року.

Позивач, вважаючи, що має право на доплату за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 та індексацію грошового забезпечення, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 п. 5 цієї Постанови визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Відповідно до статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 260 від 06.04.2016, яким затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Згідно з п. 3 Розділу І вказаного Порядку, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 Розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

Відповідно до п. 11 Розділу II Порядку № 260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.

Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Як видно із наведених норм права, розрахунок доплати за службу в нічний час здійснюється наступним чином: "місячний посадовий оклад" поділити "на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні" помножити на "кількість годин служби в нічний час" помножити на "35 відсотків (відсотковий розмір доплати за службу в нічний час)".

Відповідач всупереч вимогам постанови № 988 та Порядку № 260 доплату ОСОБА_1 за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 не здійснював.

Суд встановив, що згідно з листом ДПП НПУ у Вінницькій області від 16.03.2021 №19Аз/41/21/02-2021 кількість нічних змін ОСОБА_1 за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 становить 142. Посадовий оклад позивача становить 2400 грн.

З врахуванням пункту 11 Розділу ІІ Порядку № 260 позивачеві до виплати належала доплата за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 в такому розмірі:

- лютий 2016 року (2400/168 х 16 х 35%) = 80,02 грн;

- березень 2016 року (2400/175 х 48 х 35%) = 230,33 грн;

- квітень 2016 року (2400/168 х 56 х 35%) = 280,08 грн;

- травень 2016 року (2400/152 х 56 х 35%) = 309,48 грн;

- червень 2016 року (2400/159 х 64 х 35%) = 338,02 грн;

- липень 2016 року (2400/168 х 64 х 35%) = 320,10 грн;

- серпень 2016 року (2400/175 х 16 х 35%) = 76,78 грн;

- вересень 2016 року (2500/176 х 48 х 35%) = 229,15 грн;

- жовтень 2016 року (2400/159 х 64 х 35%) = 338,02 грн;

- листопад 2016 року (2400/ 176 х 32 х 35%) = 152,77 грн;

- грудень 2016 року (2400/ 176 х 64 х 35%) = 305,54 грн;

- січень 2017 року (2400/ 159 х 24 х 35%) = 126,76 грн;

- лютий 2017 року (2400/160 х 48 х 35%) = 252 грн;

- березень 2017 року (2400/175 х 48 х 35%) = 230,33 грн;

- квітень 2017 року (2400/ 152 х 64 х 35%) = 353,70 грн;

- травень 2017 року (2400/ 159 х 64 х 35%) = 338,02 грн;

- червень 2017 року (2400/159 х 48 х 35%) = 253,51 грн;

- липень 2017 року (2400/168 х 32 х 35%) = 160,05 грн;

- серпень 2017 року (2400/175 х 64 х 35%) = 307,10 грн;

- вересень 2017 року (2400/168 х 48 х 35%) = 240,07 грн;

- жовтень 2017 року (2400/ 167 х 56 х 35%) = 281,65 грн;

- листопад 2017 року (2400/176 х 48 х 35%) = 229,15 грн;

- грудень 2017 року (2500/160 х 45 х 35% ) = 252 грн;

- січень 2018 року (2400/168 х 16 х 35% ) = 80,02 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 становить 5764,65 грн, згідно посадового окладу позивача.

При цьому суд критично оцінює посилання відповідача на те, що позивачу виплачувалося грошове забезпечення в межах граничних розмірів такого грошового забезпечення, згідно із займаними посадами, які включають в себе всі складові та види грошового забезпечення поліцейських та схеми посадових окладів, встановлених Постановою № 988, оскільки відповідно до вимог Постанови № 988 та Порядку № 260 доплата за службу в нічний час є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення поліцейського, який входить до складу грошового забезпечення поліцейського, а обов`язок з її виплати чітко закріплений у підпункті 3 пункту 5 Постанови № 988.

Відповідач також вказує на те, що поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин, і цей час не включається у службовий.

Однак суд зауважує, що факт надання позивачу під час несення служби в нічний час перерви для відпочинку та харчування не підтверджується документально.

За змістом положень пункту 11 Порядку № 260 належним та допустимим доказом фактично відпрацьованого позивачем часу служби в нічний час, в тому числі з урахуванням перерви на відпочинок, могла б бути Довідка обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку № 260. При цьому обов`язок зі складення такої довідки покладається саме на відповідача.

Разом з тим, як встановлено судом, зазначена довідка відсутня та щодо позивача не оформлялась.

Таким чином, оскільки за змістом вимог частини 2 статті 77 КАС України обов`язок доказування покладено на суб`єкта владних повноважень, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на необхідність виключення зі службового часу роботи позивача в нічні зміни перерви на відпочинок та харчування.

До того ж суд враховує, що пунктом 11 Розділу ІІ Порядку № 260 закріплено право, а не обов`язок поліцейського на перерву для відпочинку під час служби в нічний час. Водночас тривалість такої перерви може становити до двох годин (а не дві години рівно), що додатково свідчить про недоведеність доводів відповідача в цій частині.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що відповідач безпідставно не здійснював позивачеві доплату за службу в нічний час, чим допустив протиправну бездіяльність. Відтак позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ДПП НПУ щодо невиплати позивачеві доплати за службу в нічний час та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 в сумі 5764,65 грн є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача відносно індексації грошового забезпечення, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Вказана норма Закону є чинною з моменту прийняття Закону України "Про Національну поліцію".

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України № 1282-ХІІ від 03.07.1991 "Про індексацію грошових доходів населення" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі також Закон №1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог статей 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078). Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 "Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (далі - Постанова № 782) внесено зміни до пункту 2 Порядку № 1078 шляхом доповнення абзацу п`ятого після слова "військовослужбовців" словом "поліцейських". Тому індексація грошового забезпечення позивача проводилась саме з листопада 2017 року, тоді як у спірний період позивач не мав права на виплату індексації грошового забезпечення.

Однак, суд з зазначеною позицією не погоджується та наголошує на тому, що грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації в силу вимог закону, про що прямо передбачено частиною 5 статті 94 Закону № 580-VIII.

Тобто, Постанова № 782 лише усунула прогалину в правовому регулюванні питання щодо індексації грошового забезпечення поліцейських, а не визначила право поліцейських на таку індексацію, яке, як вже зазначалось, було гарантоване законом.

Як встановлено судом з матеріалів справи, за період перебування позивача на посаді останньому було нараховано та виплачено грошове забезпечення, яке складалося з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за стаж служби та щомісячної премії.

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, індексація грошового забезпечення позивача у період з 19.02.2016 по 30.10.2017 не нараховувалась та не виплачувалась, тобто відповідач вчинив протиправну бездіяльність щодо непроведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача.

Враховуючи, що у цій справі встановлювалось право особи на нарахування та виплату спірної грошової суми, яка визначена не була, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості по індексації грошового забезпечення заявлена передчасно, отже задоволенню не підлягає.

Таким чином, з огляду на встановлену під час розгляду справи протиправну бездіяльність відповідача, з метою належного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.02.2016 по 30.10.2017 включно.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.09.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ, то згідно зі статтею 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист,

представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно із положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами 2 та 3 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас за приписами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

За приписами ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Як видно з матеріалів справи, 17.02.2021 між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом ОСОБА_3 (Адвокат 1) та адвокатом Бегеймою М.О. (Адвокат 2) (разом Адвокати) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Згідно із п. 1.1 предметом договору є надання Адвокатами усіма законними методами та способами професійної правничої допомоги Клієнту у Вінницькому окружному адміністративному суді та у Сьомому апеляційному суді (у разі оскарження рішення суду будь-якою із сторін) у справі за позовом Клієнта до ДПП ППУ про стягнення частини невиплаченого грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час і заборгованості з індексації грошового забезпечення та інші можливі вимоги, пов`язані з даним питанням.

Пунктами 4.2, 4.3 встановлено, що гонорар Адвокатів погоджується за взаємною угодою сторін та складає 2500 грн, які Клієнт зобов`язується сплатити в день підписання даного договору. Сума гонорару, визначена в п. 4.2 даного договору, може бути збільшена аза згодою сторін, яка оформляється письмово.

Як доказ у підтвердження сплати витрат на правничу допомогу надано квитанцією до прибуткового касового ордеру від 17.02.2021 про оплату послуг адвоката в сумі 2500 грн, актом виконаних робіт від 27.04.2021,

Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та підтверджуються належними і допустимим доказами.

Досліджуючи питання про можливість віднесення таких витрат до складу судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Предметом позову у цій справі є визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості з заробітної плати.

Надання вказаних адвокатських послуг повністю підтверджується матеріалами справи і, на думку суду, є доведеним. Так, Адвокатами дійсно було підготовлено і подано до суду позов, відповідь на відзив.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Таким чином, витрати позивача у розмірі 2500 грн на професійну правничу допомогу адвоката дійсно мали місце та доводяться належними і допустимим доказами. Розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, на переконання суду, є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим на їх надання

Водночас обов`язок доведення неспівмірності цих витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляв, неспівмірність заявлених витрат не доводив.

Позов позивача містить вимоги немайнового характеру та похідні вимоги зобов`язального характеру, що хоч і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат на правничу допомогу суд визначає, виходячи з кількості задоволених/незадоволених позовних вимог.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що за результатами розгляду цієї справи на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо невиплати належних ОСОБА_1 сум грошового забезпечення у повному розмірі, зокрема доплати за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 та індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 в сумі 5764,65 грн (п`ять тисяч сімсот шістдесят чотири гривні шістдесят п`ять копійок).

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.02.2016 по 31.10.2017 включно.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович