Справа № 300/3958/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3958/20 пров. № А/857/6658/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 300/3958/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними,-

суддя в 1-й інстанції Главач І. А.,

час ухвалення рішення 03.03.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійною фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в зарахуванні до його страховою стажу періоду роботи з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2008 року в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01 вересня 2008 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 31 грудня 2011 року в ООО «Вареганська транспортна компанія-2»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2008 року ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01 вересня 2008 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 31 грудня 2011 року в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» та виплатити недоотримані суми пенсії.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійною фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в зарахуванні до страховою стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2008 року в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01 вересня 2008 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 31 грудня 2011 року в ООО «Вареганська транспортна компанія-2». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території Російської Федерації з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2008 року в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01 вересня 2008 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 31 грудня 2011 року в ООО «Вареганська транспортна компанія-2», здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоотримані суми пенсії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що спірні періоди роботи позивача на території Російської Федерації не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки вказані періоди роботи не підтверджені документами про сплату страхових внесків на території Російської Федерації. Зазначає, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та членів їх сімей здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. З 01 січня 2004 року прийнято Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року, яким передбачено основну ознаку страхового стажу - сплату страхових внесків. Таким чином, з відсутністю даних про сплату страхових внесків спірні періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу. З урахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , серед іншого: 27 грудня 1995 року - прийнято на роботу в цех спецтехніки і автотранспортної техніки машиністом підйомника 6 розряду в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» (наказ про прийняття № 672-к від 27 грудня 1995 року); 31 серпня 2008 року - звільнено у зв`язку з переведення (наказ №2200-к від 25 серпня 2008 року); 01 вересня 2008 року - прийнято в порядку переведення машиністом підйомника 6 розряду в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» (наказ №483-к від 01 вересня 2008 року); 13 червня 2010 року - звільнений з ООО «Вареганська транспортна компанія-2» у зв`язку з закінченням строку трудового договору (наказ №822-к від 02 червня 2010 року); 21 червня 2010 року - прийнятий машиністом підйомника 6 розряду у ООО «Вареганська транспортна компанія-2» (наказ №880-к від 21 червня 2010 року); 12 лютого 2012 року - трудовий договір припинено у зв`язку з закінченням строку (наказ №162-к від 10 лютого 2012 року).

Відповідно до довідки №2742 від 09 вересня 2011 року, виданої ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» ОСОБА_1 з 07 грудня 1995 року по 31 серпня 2008 року працював на посаді машиніста підйомника повний робочий день з відпрацюванням річного балансу робочого часу, зайнятий безпосередньо на об`єктах по добуванню нафти, посада передбачена Списком №2.

Також відповідно до довідки №2842 від 12 листопада 2012 року, виданої ООО «Вареганська транспортна компанія-2», ОСОБА_1 , серед іншого, у період з 01 вересня 2008 року по 18 серпня 2009 року, з 19 серпня 2009 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 12 квітня 2011 року, з 13 квітня 2011 року по 12 лютого 2012 року працював в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» повний робочий день на посаді машиніста підйомника, яка передбачена Списком №2, норму робочого часу за період роботи відпрацював в повному обсязі.

Крім того, з довідки №65 від 05 серпня 2019 року, виданої ООО «Вареганська транспортна компанія-2», вбачається, що за період з 2009 по 2012 рр. ОСОБА_1 отримував заробітну плату у ООО «Вареганська транспортна компанія-2» та з усіх сум заробітку здійснено нарахування в Пенсійний Фонд РФ.

Листом №2698-2581/Г-02/8-0900/20 від 10 вересня 2020 року, направленим ОСОБА_1 за результатом розгляду його звернення, відповідач повідомив про незарахування до страхового стажу періодів роботи в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» з 01 січня 2008 року по 13 червня 2010 року та з 21 червня 2010 року по 31 грудня 2011 року, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо незарахування при призначенні пенсії за віком спірних періодів роботи, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що несплата підприємством-страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві. Відтак, відмова у зарахуванні стажу роботи позивача на території Російської Федерації з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2008 року в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01 вересня 2008 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 31 грудня 2011 року в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» у зв`язку із не підтвердженням компетентними органами даної країни сплати внесків до Пенсійного фонду, є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаного періоду до стажу роботи на вказаних підприємствах.

Даючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вказує на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з вимогами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацом 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз наведеного вище вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 8 Закону № 1058-ІV передбачає право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (п.1 ч.1 статті 24 Закону №1058-ІV).

Згідно зі статтею 20 Закону №1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Положення статті 106 Закону №1058-ІV передбачають, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Аналіз наведених вище правових норм, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, передбачає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Судом першої інстанції правильно враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно з якою несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Поряд з цим, необхідно зазначити, що відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

П.1 Порядку №637 передбачає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Матеріалами справи стверджується, зокрема, трудовою книжкою серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , той факт, що: 27 грудня 1995 року - прийнято на роботу в цех спецтехніки і автотранспортної техніки машиністом підйомника 6 розряду в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» (наказ про прийняття № 672-к від 27 грудня 1995 року); 31 серпня 2008 року - звільнено у зв`язку з переведення (наказ №2200-к від 25 серпня 2008 року); 01 вересня 2008 року - прийнято в порядку переведення машиністом підйомника 6 розряду в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» (наказ №483-к від 01 вересня 2008 року); 13 червня 2010 року - звільнений з ООО «Вареганська транспортна компанія-2» у зв`язку з закінченням строку трудового договору (наказ №822-к від 02 червня 2010 року); 21 червня 2010 року - прийнятий машиністом підйомника 6 розряду у ООО «Вареганська транспортна компанія-2» (наказ №880-к від 21 червня 2010 року); 12 лютого 2012 року - трудовий договір припинено у зв`язку з закінченням строку (наказ №162-к від 10 лютого 2012 року).

Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Додатково спірні періоди роботи позивача підтверджуються довідками, а саме: відповідно до довідки №2742 від 09 вересня 2011 року, виданої ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» ОСОБА_1 з 07 грудня 1995 року по 31 серпня 2008 року працював на посаді машиніста підйомника повний робочий день з відпрацюванням річного балансу робочого часу, зайнятий безпосередньо на об`єктах по добуванню нафти, посада передбачена Списком №2.

Також відповідно до довідки №2842 від 12 листопада 2012 року, виданої ООО «Вареганська транспортна компанія-2», ОСОБА_1 , серед іншого, у період з 01 вересня 2008 року по 18 серпня 2009 року, з 19 серпня 2009 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 12 квітня 2011 року, з 13 квітня 2011 року по 12 лютого 2012 року працював в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» повний робочий день на посаді машиніста підйомника, яка передбачена Списком №2, норму робочого часу за період роботи відпрацював в повному обсязі.

Крім того, з довідки №65 від 05 серпня 2019 року, виданої ООО «Вареганська транспортна компанія-2» вбачається, що за період з 2009 по 2012 ОСОБА_1 отримував заробітну плату у ООО «Вареганська транспортна компанія-2» та з усіх сум заробітку здійснено нарахування в Пенсійний Фонд РФ.

Враховуючи встановленні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території Російської Федерації з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2008 року в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01 вересня 2008 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 31 грудня 2011 року в ООО «Вареганська транспортна компанія-2», оскільки такі підтверджуються належними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи та спростовують доводи відповідача про відсутність підстав для врахування таких з підстав несплати страхових внесків роботодавцем.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова у зарахуванні стажу роботи позивача на території Російської Федерації з з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2008 року в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01 вересня 2008 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 31 грудня 2011 року в ООО «Вареганська транспортна компанія-2» у зв`язку із не підтвердженням компетентними органами даної країни сплати внесків до Пенсійного фонду, є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаного періоду до стажу роботи на вказаних підприємствах, а тому з метою належного способу захисту порушених прав позивача суд правильно зобов`язав відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території Російської Федерації з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2008 року в ОАО «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» та з 01 вересня 2008 року по 13 червня 2010 року, з 21 червня 2010 року по 31 грудня 2011 року в ООО «Вареганська транспортна компанія-2», здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоотримані суми пенсії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 300/3958/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 09 липня 2021 року.