Справа № 160/6118/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року Справа № 160/6118/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
19.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , при обчисленні пенсії періодів роботи: з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш», з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл», а також періоду навчання з 01.09.1976 року по 20.07.1978 року в Дніпропетровському міському професійно-технічному училищі №18;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до загального страхового стажу періоди роботи: з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш», з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл», а також період навчання з 01.09.1976 року по 20.07.1978 року в Дніпропетровському міському професійно-технічному училищі №18.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач з 12 грудня 2020 року є пенсіонером та отримує пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», розмір якої обчислено виходячи із загального страхового стажу останнього 34 роки 1 місяць, зарахованого по 31.12.2020 року. В подальшому, 04.02.2021 року позивач звернувся до відповідача з питань пенсійного забезпечення та останній листом від 18.03.2021 р. за №8026-3518/М-01/8-0400/21 повідомив, що під час призначення пенсії до його страхового стажу не було зараховано періоди роботи: з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш», оскільки у записах трудової книжки відсутня інформація про реорганізацію зазначеного підприємства в акціонерне товариство, як зазначено на печатці, якою завірено запис про звільнення останнього; з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл», оскільки печатка на записі про звільнення не читається; період навчання з 01.09.1976 року по 20.07.1978 року в Дніпропетровському міському професійно-технічному училищі №18, через те, що згідно наданої позивачем довідки від 02.12.2020 р. №727, виданої Дніпровським центром професійно-технічної освіти, дані по-батькові, зазначені в довідці ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), не збігаються з даними по-батькові згідно з паспортом ( ОСОБА_4 ). Однак, на думку позивача, оскільки він має відповідні записи щодо спірних періодів роботи у трудовій книжці, яка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує його стаж роботи, то вказані записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, а, отже, він має право на зарахування вищезазначених періодів його роботи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6118/21 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 12.05.2021 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Станом на 26 травня 2021 року відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористався, крім того, ним не надано будь-які заяви, клопотання, повідомлення, в яких би останній виклав своє бажання надати до суду їх в більш пізній термін.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст. ст. 243, 250, 257, 258, 262, 263 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 12 грудня 2020 року є пенсіонером та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», розмір якої обчислено виходячи із загального страхового стажу останнього - 34 роки 1 місяць, зарахованого по 31.12.2020 року.
25 лютого 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії з 12 грудня 2020 року з урахуванням до загального страхового стажу періоду його навчання в ПТУ №18 м. Дніпропетровська, а також періодів його роботи, записи про які наявні в його трудовій книжці, а саме: в совхозі «Декоративні культури» з 01.06.1981 р. по 24.07.1985 р., в будівельно-монтажному управлінні НВО «Криворожбудмаш» з 07.04.1987 р. по 20.12.1990 р., в ОП «Флора-Інтернешнл» з 10.10.1994 р. по 30.05.1995 р.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 . Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області листом №8026-3518/М-01/8-0400/21 від 18.03.2021р. «Про розгляд звернення» повідомило останньому, що з 12.12.2020 йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", розмір якої обчислено виходячи із загального страхового стажу 34 роки 1 місяць (зарахованого по 31.12.2020). Проте, під час призначення пенсії до його страхового стажу не зараховано період роботи з 07.04.1987 по 10.10.1994 в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш», оскільки у записах трудової книжки відсутня інформація про реорганізацію зазначеного підприємства в акціонерне товариство, як зазначено на печатці, якою завірено запис про звільнення, та період роботи з 10.10.1994 по 30.05.1995 в СП «Флора-Інтернешнл», оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення, не читається, що суперечить вимогам підпунктів 2.4 та 2.15 пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58. Також відповідачем зазначено, що зарахувати до страхового стажу позивача період його навчання з 01.09.1976 по 20.07.1978 в міському професійно-технічному училищі №18 згідно з довідкою від 02.12.2020 № 727, виданої Дніпровським центром професійно - технічної освіти, немає підстав, так як дані по-батькові, зазначені в довідці ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) не збігаються з даними по-батькові згідно з паспортом ( ОСОБА_4 ).
Незгода позивача з відмовою відповідача зарахувати спірні періоди роботи та навчання до загального страхового стажу ОСОБА_1 стала підставою для звернення останнього до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Відповідно до відомостей, які містяться в записах №№1-2, 10-18 трудової книжки позивача, копія якої наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 (далі мовою оригіналу):
- 01.09.1976 г.- 19.07.1978 г. принят в ГПТУ №18 г. Днепропетровск (атестат №3179 от 19.07.78 г.);
Строительно-монтажное управление НПО «Криворожрудмаш»:
- 07.04.1987 г. принят машинистом бульдозера 6-го разряда (пр. 88-к от 13.04.87);
- на основании приказа Минтяжмаша СССР №508 от 24.11.1989 г. СМУНПО «Криворожрудмаш» реорганизовано в СМО «Днипробудважмаш»;
- на основании приказа СМО «Днипробудважмаш»№18 от 25.01.1989 года на базе участка механизированных работ создано хозрасчетный участок механизированных работ;
- 01.02.1989 г. принят машинистом бульдозера 6-го разряда (пр. №8 от 05.04.1989г.);
- 31.07.1989 г. на основании приказа СМО ДСТМ на базе хозрасчетного участка создано Управление механизированных работ (пр. №80 от 21.06.89 г.);
- 20.12.1990 г. переведен водителем погрузчика строительного одноковшевого мощностью 240 л.с. (пр. №90к от 18.12.90 г.);
- в связи с переходом на аренду УМР СМО «Днепростройтяжмаш» переименовано в УМР Арендного строительно-монтажного предприятия «Днепростройтяжмаш» (пр. №86 от 23.11.92г.);
- 10.10.1994 г. уволен по собственному желанию ст. 39 КЗоТ Украины (пр.№74к от 10.10.94 г.);
- 10.10.1994 г. принят в СП «Флора-Интернешнл» машинистом погрузчика (пр. №9 от 03.10.94);
- 30.05.1995 г. уволен по ст. 38 КЗОТ Украины по собственному желанию (пр. №28 от 31.05.95 г.).
Щодо спірного періоду роботи позивача з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш», який не врахований відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 через відсутність у записах трудової книжки інформації про реорганізацію зазначеного підприємства в акціонерне товариство, як зазначено на печатці, якою завірено запис про звільнення останнього, суд зазначає наступне.
Пунктом 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, передбачено, що якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Так, судом встановлено, що дійсно запис №16 в трудовій книжці ОСОБА_1 засвідчено відтиском печатки загального відділу Акціонерного товариства «ДНІПРОБУДВАЖМАШ», проте відомості, щодо реорганізації СМО «Днипробудважмаш» (мовою оригіналу) в Акціонерного товариства «ДНІПРОБУДВАЖМАШ», в трудовій книжці ОСОБА_1 - відсутні.
Відповідно до довідки від 08.12.2020р. №М-246-2020, виданої державним архівом Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації слідує, що надати архівну довідку про стаж за період роботи в «Строительно-монтажном управлении «Криворожрудмаш» («Днепростройтяжмаш») неможливо через відсутність на зберіганні запитуваних документів, при цьому рекомендовано звернутись до ВАТ «ДНІПРОБУДВАЖМАШ».
Згідно з довідкою Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 13.04.2021 №04-09/689 суб`єкти з найменуванням ВАТ «ДНІПРОБУДВАЖМАШ», «Будівельно-монтажне об`єднання «ДНІПРОБУДВАЖМАШ» не значиться в ЄДРПОУ по Дніпропетровській області станом на 13 квітня 2021 року.
Разом з тим, як було зазначено вище, трудова книжка позивача містить відомості про всі попередні реорганізації цього підприємства за період з 07.04.1987р. по 23.11.1992р. з Будівельно-монтажного управління НПО «Криворожрудмаш» в УМР Орендного будівельно-монтажного підприємства «ДНІПРОБУДВАЖМАШ», які завірені відповідними печатками реорганізованих підприємств, що відповідачем не заперечується, при цьому, останнім не наведено жодних доводів щодо неможливості зарахування цього періоди роботи позивача до його загального трудового стажу, в той час як жодних виправлень, неточностей чи невідповідностей у цих записах трудової книжки позивача не міститься.
Фактично сумніви пенсійного орану стосуються періоди роботи ОСОБА_1 з 23.11.1992р. по 10.10.1994р. в Акціонерному товаристві «ДНІПРОБУДВАЖМАШ» через відсутність запису про реорганізацію УМР Орендного будівельно-монтажного підприємства «ДНІПРОБУДВАЖМАШ» в Акціонерне товариство «ДНІПРОБУДВАЖМАШ».
Разом з цим, як встановлено судом, відповідно до трудової книжки позивача, з 20.12.1990р. він був переведений на посаду водія навантажувача будівельного одноковшового потужністю 240л.с. в Управлінні механізованих робіт БМО «ДНІПРОБУДВАЖМАШ» (запис №14) і жодних зауважень щодо цього запису трудової книжки позивача відповідачем не зазначено, в тому числі і щодо наявності записів про відповідну реорганізацію цього підприємства станом на цей період.
При цьому, саме з посади водія навантажувача будівельного одноковшового потужністю 240л.с. позивача і звільнено 10.10.1994р. і запис про таке звільнення засвідчено печаткою Акціонерного товариства «ДНІПРОБУДВАЖМАШ».
Саме відсутність запису в трудовій книжці позивача про останню реорганізацію підприємства з УМР Орендного будівельно-монтажного підприємства «ДНІПРОБУДВАЖМАШ» в Акціонерне товариство «ДНІПРОБУДВАЖМАШ» стала підставою для неврахування відповідачем всього періоду роботи ОСОБА_1 на цьому підприємстві до його загального трудового стажу, не зважаючи на відсутність будь-яких виправлень чи неточностей у цих записах трудової книжки позивача.
Щодо спірного періоду роботи ОСОБА_1 з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл», який не враховано відповідачем до загального трудового стажу позивача через недоліки в видимості (читабельності) печатки підприємства, якою завірено запис про звільнення позивача, суд зазначає наступне.
Записи №№17-18, які містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 , щодо спірного періоду роботи позивача в СП «Флора-Інтернешнл» є чіткими і не містять жодних виправлень чи неточностей та завірені відбитком печатки відповідного роботодавця.
Водночас, на переконання відповідача, нечіткий відтиск печатки (нечитабельність її змісту), проставленої на вищевказаних записах трудової книжки позивача, позбавляє можливості підтвердити даний період роботи ОСОБА_1 .
Суд не погоджується з такими доводами пенсійного органу щодо неврахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш» та з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл», оскільки, як зазначалося вище, вказані записи у трудовій книжці позивача містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу/звільнення з роботи ОСОБА_1 , не мають виправлень та неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо відповідної дати, тим більше, що і сам відповідач не зазначає жодних зауважень до змісту цих записів.
Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець.
Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача щодо спірного періоду роботи позивача з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш» та з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл» не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цього періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
При цьому, суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення записів у його трудовій книжці відносно вищезазначеного спірного періоду роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.
Також відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Відтак суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача щодо неврахування періоду роботи позивача з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш» та з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл», вказаному у трудовій книжці ОСОБА_1 , до його загального трудового стажу.
За встановлених обставин, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш» та з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл» підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , що є достатнім для зарахування цього періоду роботи до загального трудового стажу останнього, а тому неврахування відповідачем цього періоду до загального трудового стажу позивача є протиправним.
Щодо спірного періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1976 року по 20.07.1978 року в Дніпропетровському міському професійно-технічному училищі №18, який не враховано відповідачем до загального трудового стажу позивача через те, що згідно з наданою довідкою від 02.12.2020р. №727, виданою Дніпровським центром професійно-технічної освіти, дані по-батькові, зазначені в довідці ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), не збігаються с даними по-батькові згідно з паспортом ( ОСОБА_4 ), суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що записи №№1-2 трудової книжки ОСОБА_1 містять відомості щодо навчання останнього в Дніпропетровському міському професійно-технічному училищі №18 в період з 01.09.1976р. по 19.07.1978р., атестат №3179 від 19 липня 1978 року, копію якого надано позивачем до справи.
Разом з цим, відповідно до довідки, виданої Державним професійно-технічним навчальним закладом «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти» (правонаступник ПТУ №18) від 02.12.2020 р. №727, в МПТУ №18 м. Дніпропетровська дійсно навчалася на денному відділені з 01.09.1976 р. (наказ №10-к від 01.09.1976) особа на прізвище, ім`я та по-батькові « ОСОБА_5 (мова оригіналу російська, так як в документах) (наказ №10-к від 01.09.1976) і відрахований у зв`язку з випуском як ОСОБА_5 з 20.07.1978 р. (наказ №13-к від 20.07.1978)».
Крім того, в наказах МПТУ №18 м. Дніпропетровська №10-к від 01.09.1976 та №13-к від 20.07.1978, копії яких також містяться в матеріалах справи, значиться прізвище, ім`я та по-батькові особи, як « ОСОБА_5 » (запис 160 наказу №10-к від 01.09.1976) та як « ОСОБА_5 » (запис 172 наказу №13-к від 20.07.1978).
В той самий час, трудова книжка позивача, видана на прізвище, ім`я та по-батькові « ОСОБА_5 » (російською мовою).
Також відповідно до паспорта громадянина України, серія НОМЕР_2 , виданого Ленінським РВ УМВС України у Дніпропетровській області 04 квітня 2000 року, прізвище, ім`я та по-батькові позивача - ОСОБА_1 .
Отже, у даному випадку встановленню підлягає факт дійсного навчання позивача протягом періоду з 01.09.1976 року по 20.07.1978 року в Дніпропетровському міському професійно-технічному училищі №18.
При цьому, суд зазначає, що встановлення юридичного факту врегульовано нормами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та вирішення даного питання відновиться до підсудності місцевих загальних судів та зазначає.
Таким чином, у разі неможливості отримання документів, які підтверджують факт навчання позивача в Дніпропетровському міському професійно-технічному училищі №18 в період 01.09.1976 р.-19.07.1978 р., у відповідності з даними в архівних документах, з урахуванням приписів ЦПК України, позивач має право звернутися безпосередньо до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо належності певних документів позивачеві.
Крім того, як вже зазначалось, пунктом 26 Порядку № 637 визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Суд вказує на те, що згідно із пунктом 6 частиною 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Таким чином, законодавством встановлено порядок подання до органів Пенсійного фонду документів про призначення та/або перерахунок пенсії та вимоги до таких документів, які не допускають зазначення даних у них, які не збігаються із даними паспорту особи, яка звернулася щодо її прізвища, ім`я та по батькові. Підтвердження факту приналежності документів, що містять суперечності певній особі здійснюється в рамках цивільного окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.
У зв`язку із розбіжностями в написанні по-батькові позивача у довідці, що підтверджує факт навчання позивача в Дніпропетровському міському професійно-технічному училищі №18 в період 01.09.1976 р.-19.07.1978 р., та у паспорті ОСОБА_1 , суд зазначає про необхідність встановлення цього факту у судовому порядку, що дасть позивачу можливість у подальшому звернутися до відповідача для забезпечення можливості включення даного періоду до його загального страхового стажу.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно не врахував спірний період навчання позивача в Дніпропетровському міському професійно-технічному училищі №18 з 01.09.1976 р. по 19.07.1978 р. до загального страхового стажу ОСОБА_1 .
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За наведених обставин, суд доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 при обчисленні пенсії періодів роботи: з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш» та з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл», та, відповідно про зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди його роботи: з 07.04.1987 р. по 10.10.1994 р. в управлінні механізованих робіт орендного будівельно-монтажного підприємства «Дніпробудважмаш» та з 10.10.1994 року по 30.05.1995 року в СП «Флора-Інтернешнл», а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Разом з тим, за викладених вище підстав, у решті позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на положення вказаної статті та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 908,00грн. підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 605,33 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26 травня 2021 року.

Суддя: О.М. Турова