Справа № 199/3796/21
Суддя: Спаї В. В.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/3796/21
РІШЕННЯ

іменем України

12.07.2021 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко А.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Чайки Дмитра Андрійовича, Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що постановою ЕАН №4211412 інспектора Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Чайки Д.А. від 15.05.2021 на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. У вказаній постанові зазначено, що водій не пропустив пішоходів, які наближаються до пішохідного переходу, на якому знаходяться пішоходи, чим порушив п. 18.1 ПДР України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 травня 2021 р., близько 14 год. 20 хвил. він рухався на автомобілі марки МЕRCEDES-BENZ S500 р/н НОМЕР_1 в м. Кам`янське по вул. Грушевського біля будинку 8-А зі швидкістю близько 30-40 км на годину, перед нерегульованим пішохідним переходом зменшив швидкість і пропустив пішохода. Після проїзду нерегульованого пішохідного переходу позивача було зупинено працівником поліції - інспектором сержантом поліції Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Чайкою Д.А., який склав постанову про адміністративне правопорушення про порушення п. 18.1. ПДР, а саме: позивач не пропустив пішоходів, які наближаються до пішохідного переходу, на якому знаходяться пішоходи, та прийняв рішення про стягнення з позивача штрафу в 340 грн. у відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав.

По-перше, позивач при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу зменшив швидкість і пропустив пішохода; після зупинки відповідачем, позивач повідомив про це, але відповідач відмовився від пояснень своїх дій та пред`явлення доказів порушення позивачем ПДР.

По-друге, в п. 18.1. ПДР України сказано: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.» Отже, названа норма не містить таких понять, як «пішоходи, які наближаються до пішохідного переходу».

Позовна заява містить вимогу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, стягнення з відповідачів на користь позивача витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 908,00 грн. та витрат по оплаті правничої допомоги у розмірі 2000,00 грн.

Представник позивача просив суд повністю задовольнити позов.

Відповідач-3 у поданому відзиві на позовну заяву зазначив, що ГУНП є неналежним відповідачем у справі, оскільки, як територіальний орган Національної поліції, не наділений повноваженнями по винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення згідно норм КУпАП України. Інспектор Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області сержант поліції Чайка Д.А. є суб`єктом владних повноважень, оскільки він під час винесення постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4211412 від 15.05.2021 року відносно ОСОБА_1 , здійснював владні управлінські функцій на основі законодавства, та наділений сукупністю прав і обов`язків посадової особи, закріплених за ним у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на нього функцій. Таким чином, на переконання відповідача-3, ГУНП, як територіальний орган Національної поліції України не наділений повноваженнями по винесенню постанови про адміністративне правопорушення згідно норм КУпАП, а тому вважає, що інспектор Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області сержант поліції Чайка Д.А. є уповноваженою посадовою особою органу Національної поліції на розгляд справи та винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Також у відзиві зазначається, що позовні вимоги щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованими, виходячи з того, що постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4211412 від 15.05.2021 року складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідач-1 та відповідач-2 не скористалися правом брати участь у судових засіданнях та правом надання відзивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Як встановлено судом на підставі відповідної постанови, постановою (серія ЕАН №4211412 від 15.05.2021 р.) на позивача було накладено адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з оскаржуваною постановою, водій ОСОБА_1 15.05.2021 о 14:22:44 год. в м. Кам`янське, вул. Грушевського, 8-А, керуючи транспортним засобом МЕRCEDES-BENZ S500 реєстраційний номер НОМЕР_2 та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів та порушив п. 18.1 ПДР України - водій транспортного засобу не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.6).

Правовідносини виникли із дій суб`єкта владних повноважень по притягненню особи до адміністративної відповідальності за КУпАП.

Дослідив докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 18.1 розділу 18 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як стверджує позивач, він правопорушення не вчиняв та пропустив пішоходів на неврегульованому пішохідному переході.

Суд звертає увагу на те, що п. 18.1 ПДР України встановлює обов`язок водія, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а не «пропустити пішоходів, що наближаються до неврегульованого пішохідного переходу», як про це зазначено відповідачем-1 в оскаржуваній постанові серії ЕАП №4211412 від 15.05.2021 р. (а.с. 6).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значеній статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачиться на її користь.

Таким чином, виконуючи обов`язок доказування, відповідач мав би надати докази вчинення позивачем інкримінованого останньому правопорушення, оскільки обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач-1 не виконав свого процесуального обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, не надавши на виконання ч. 2 ст. 77 КАС відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. У даному випадку для підтвердження порушення позивачем пункту 8.4 (г) Правил дорожнього руху України відповідач відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема, належний відеозапис події тощо (на зазначене звернув увагу Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 справа №338/1/17, адміністративне провадження №К/9901/15804/18).

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п. 45 рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011р; п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р; п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Відтак, оскаржувана постанова не відповідає визначеним у ч.2 ст.2 КАС України критеріям для оцінювання рішення, внаслідок чого постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягає скасуванню.

Що стосується заперечень відповідача-3 щодо того, що він не є належними відповідачем, то суд не погоджується з такими твердженнями, виходячи з того, що відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який нормами КУпАП покладений функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 121 КУпАП, тобто орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №724/716/16 та від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17.

З приводу позовної вимоги про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, суд виходить з наступного.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Разом з тим, за ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат.

Зазначений обов`язок з боку позивача виконаний.

При визначенні суми витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Беручи до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат (судовий збір), то на підставі ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, судом враховується, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01.01.2021 установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2270,00 грн., тобто позивачу необхідно було надати документ про сплату судового збору за подання вказаної позовної заяви у розмірі 454,00 грн., втім позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.(а.с.5).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, судовий збір у розмірі 454,00 грн. (908,00 грн. - 454,00 грн.), надмірно сплачений позивачем ОСОБА_1 підлягає поверненню останньому.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 6-10, 12, п. 1 ч. 1 ст. 20, ст. 22, ч. 1 ст. 25, ст.ст. 72-77, 79, 90, 139, ч. 1 та ч. 4 ст. 189, п. 2 ч. 1 ст. 241, ст.ст. 242-246, 250, 251, 255, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Чайки Дмитра Андрійовича, Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Чайки Дмитра Андрійовича (51931, м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 7/42) серії ЕАН №4211412 від 15.05.2021 р. про накладення на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) надмірно сплачений ним 18 травня 2021 року судовий збір за квитанцією № N1AJC3773M в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. за наступними реквізитами: Отримувач коштів: ГУК у Дн-кій обл/АНД р/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37988155; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0004627; Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Повне судове рішення складене та підписане 12.07.2021 р.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду або через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї