Справа № 480/2972/21
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2021 року Справа № 480/2972/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Гелета С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивував тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому є такими, що підлягають скасуванню. Так, вказав, що належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомості не є об`єктами оподаткування згідно абз. ж) п.п.266.2.2. Податкового кодексу України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності як сільськогосподарським товаровиробником. Відтак, у позивача не виник обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів нерухомості, оскільки фактично ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником, виходячи з положень ст. 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та підлягають скасуванню.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 31.05.2021 відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи із викликом сторін.
Відповідач, не погодившись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву , в якому просив відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі, виходячи з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та прийнятими у відповідності до вимог чинного законодавства України. Так, представник ГУ ДПС у Сумській області зазначив, що застосування абз. ж пп.266.2.2 п.262.2 ст.262 Податкового кодексу України, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, можливе лише у разі, коли власник об`єкта фактично використовує цю будівлю як об`єкт промисловості у виробництві, а не в інших цілях.
Також, ОСОБА_1 жодного разу не подавав відомості до контролюючого органу про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (ф.№20-ОПП), зокрема повідомлення про земельні ділянки та нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пов`язані з оподаткуванням та через які провадиться підприємницька діяльність, не подавались та такі об`єкти - відсутні.
Таким чином, представник відповідача робить висновок, що позивач не провадить жодної діяльності, яка б включала в себе саме виробництво, переробку власновиробленої сільськогосподарської продукції та, відповідно, її реалізацію.
Також, з посиланням на Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, представник відповідача у відзиві вказав, що фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Класифікатора ДК 018-2010, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Класифікатора ДК 018-2000, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з п.п. ж п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.
Відтак, враховуючи, що позивач не займається самостійно вирощуванням чи виробництвом сільськогосподарської продукції, оскільки здає земельну ділянку в оренду, та не отримує доходу від вирощування чи виробництва такої продукції, представник відповідача стверджує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець 24.05.1999, а припинив свою підприємницьку діяльність - 04.10.2018.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями було визначено грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019р.
Вказане підтверджується копією Довідки з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.11.2019.
Як встановлено рішенням суду від 18.09.2020 судом в межах розгляду справи № 480/384/20 предметом розгляду якої було визначення позивачу грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, але за 2018 рік, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за № 140984997 від 10.10.2018 , за №141002233 від 10.10.2018 позивач 10.10.2018 набув право власності на такі об`єкти нежитлової нерухомості:
1) картоплесховище площею 2225,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) ангар рослинництва площею 1776,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем на підставі вказаних відомостей, як за 2018 році так і за 2019 було визначено позивачу грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості.
Рішенням суду від 18.09.2020, залишеним без змін постановою від 29.03.2021 апеляційною інстанцією, та ухвалою Верховного суду від 27.05.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження щодо перегляду судових рішень, по справі № 480/384/20 скасовані податкові повідомлення-рішення №0-1804, яким визначено суму зобов`язання за 2018 рік у розмірі 8265,53грн., №0-1804, - у розмірі 10355,52грн.

Під час розгляду даної справи, судом враховуються висновки суду, викладені під час розгляду справи №480/384/20, оскільки обставини та підстави нарахування позивачу грошового зобов`язання здійснено податковим органом за одне і теж саме нерухоме майно, з аналогічних підстав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Так, підпунктом ж підпункту 266.2.2 у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, чинній станом на 2015 - 2017 роки, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність насамперед двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в реакції чинній з 15.08.2018, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін сільськогосподарський товаровиробник має інше змістовне навантаження.

Як підтверджується матеріалами справи , позивач є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером №:08:004:0086, що розташована за адресою: Сумська область, Глухівський район, Кучерівська сільська рада і в 2019 здійснював виробництво сільськогосподарської продукції у формі домогосподарського виробництва, а також селянського господарства із використанням належних йому на праві власності земельних ділянок на території Кучерівської сільської ради, що, зокрема, вбачається з довідки Кучерівської сільської ради Глухівського району Сумської області від 18.11.2020 №02-42/426.

Об`єкти нерухомості, які належали позивачу в спірний період на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Так, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. (р.1271), та до них, зокрема, відноситься, будівлі для зберігання зерна (р.1271.3) та будівлі сільськогосподарського призначення та інші (р.1271.9).

Відповідач також не оспорює призначення належних позивачу об`єктів нерухомості для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності.

Спірним між сторонами є питання щодо тлумачення норми підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а саме: чи встановлює ця норма обов`язок сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати такі будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, чи достатньо того, що вони відповідають критерію здатності такого об`єкта слугувати цілям сільськогосподарського товарного виробництва.

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт г пункту 30.9 статті 30 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова призначення як мета використання чого-небуть, відповідати меті, можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

На користь висновку, що норма підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

При цьому, у справі відсутні докази, що ОСОБА_1 впродовж 2019 року використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності.

Відтак, помилковими є доводи відповідача, що позивач не має права на пільгу, встановлену зазначеною нормою, оскільки не використовувала об`єкти нерухомості за цільовим призначенням.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18.

Крім того, судом в межах розгляду справи №480/384/20, судом визнано безпідставним доводи представника відповідача з приводу того, що земельна ділянка, належна на праві власності ОСОБА_1 , передана в строкове платне користування ТОВ Слобідський шлях, не підтверджує правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, не була взята до уваги, оскільки, як зазначалося вище, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є саме об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Докази передачі даних об`єктів (картоплесховище площею 2225,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; та ангар рослинництва площею 1776,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ) в оренду у спірний період в матеріалах справи відсутні.

Крім того, судом також враховано висновки Верховного Суду, викладених у постанові від 10.04.2020 у справі №823/1751/17, при розгляді подібних правовідносин, відповідно до яких, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у вигляді звільнення від його сплати є саме правовий статус будівлі.

Враховуючи досліджені докази, із врахуванням висновків суду по справі № 480/384/20, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане положення, суд вважає за необхідне стягнути на користь МигунаА.А. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Сумській області суму судового збору в розмірі 908 грн., сплаченого ним за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області №0-1820 від 24.02.2021, №0-1820 від 24.02.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м.Суми, вул.Іллінська, буд.13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 09.07.2021.

Суддя С.М. Гелета