Справа № 160/10315/20
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/10315/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року (суддя Захарчук-Борисенко Н. В.), розглянутому в спрощеному провадженні в адміністративній справі № 160/10315/20

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчини певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28.08.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якій просить визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.12.2015 року по 27.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року; та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.02.2018 року включно в сумі 85 902,80 грн. із застосуванням місяця для обчисленні індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні з військової служби відповідачем не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.02.2018 року включно. Індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці , а тому бездіяльність відповідача вважає протиправною, просить позов задовольнити.

У відзиві на позов відповідач посилається на безпідставність позовних вимог, в зв`язку з чим у їх задоволенні просить відмовити.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на правомірність висновків суду першої інстанції та у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період часу з 17.08.2015 року по 27.02.2018 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 27.02.2018 №43 сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби, та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, позивачу на момент звільнення не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.02.2018 року включно.

09 червня 2020 року позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 з заявою, в якій ,серед іншого, просив виплатити індексацію грошового забезпечення за період 01.12.2015 року по 27.02.2018 року, в чому йому листом №1069 від 25.06.2020 року відмовлено.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на проведення індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015 року по 27.02.2018 року із застосуванням базового місяця -

січень 2008 року, для проведення індексації включно в сумі 85902,80 грн.

Відповідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Згідно ст.1, 2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями них прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-Ш ,(далі Закон №2017-Ш) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 Закону №2017-Ш визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІ (далі - Закон №1282-ХІ ).

Відповідно до ст.1 Закону№1282-ХІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2,4 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення; індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 5,ч.2 ст.6 Закону №1282-ХІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік; порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок №1078).

Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно п. 4,6 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення); виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін і в обов`язковому порядку нараховується роботодавцями незалежно від форми власності та виду.

Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і нараховується у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади. Будь-яких застережень чи виключних випадків, за яких індексація доходу не проводиться, законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

За змістом положень ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, на момент звернення до суду з даним позовом, мало місце порушення права позивача на проведення самої індексації, оскільки відповідач заперечував, що позивачу має бути проведена індексація грошового забезпечення з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

При цьому, відповідачем, до повноважень якого належить проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не розглядалось та не вирішувалось по суті питання про проведення індексації грошового забезпечення позивача, не встановлювалось останнього підвищення посадового окладу позивача (місяць підвищення), та, відповідно, визначення базового місяця для розрахунку суми індексації грошового забезпечення, кількісна зміна тарифних ставок та зазначення кількості базових місяців для здійснення відповідних розрахунків із зазначенням конкретної суми, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (перевищення або не перевищення порогу індексації, встановленого в розмірі 103 %), наявність підстав для іншого базового місяця при проведенні індексації, визначення базового місяця із встановленням конкретних умов для його зазначення та застосування.

Таким чином, право позивача щодо визначення базового місяця, конкретної фіксованої суми для проведення індексації грошового забезпечення не є порушеним на час звернення до суду, а суд при розгляді справи не вправі перебирати на себе повноваження військової частини та самостійно визначати кількісні показники та інші відповідні конкретні умови для проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

Щодо стягнення з відповідача конкретної суми індексації грошового забезпечення в розмірі 85 902,80 грн. суд апеляційної інстанції вважає відсутніми підстави для задоволення такої позовної вимоги, з огляду на наступне.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Нарахування індексації грошового забезпечення відноситься до виключної компетенції роботодавців, в даному випадку - ВЧ НОМЕР_1 , а тому суд не може втручатися в її дискреційні повноваження та визначати конкретну суму індексації, яку слід нарахувати та виплатити позивачеві.

Оскільки, покладаючи на відповідача зобов`язання здійснити позивачу нарахування індексації грошового забезпечення в сумі 85 902,80 грн із застосуванням базового місяця для обчисленні індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, це є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

В той же час суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивача індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно, а тому в цій частині рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 308, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року в адміністративній справі № 160/10315/20 змінити.

Абзац другий і третій рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року викласти в наступній редакції.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.12.2015 року по 27.02.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.02.2018 року включно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 червня 2021 року і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий