Справа № 640/3327/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3327/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" до Головного управління Державної податкової служби в місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ про проведення фактичних перевірок від 20 січня 2020 року №547.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ та додатки до нього оформлені з порушенням вимог пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України зважаючи на відсутність у них таких даних, як то - найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, дати початку і тривалість перевірки, періоду діяльності, який буде перевірятися, а також зазначено про перевірку дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), що не є повноваженнями податкових органів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ про проведення фактичних перевірок від 20 січня 2020 року №547.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірний наказ не містить обов`язкових (істотних) реквізитів, а витяг з додатку до наказу, який є невід`ємною частиною останнього, також оформлено з порушенням законодавства в частині наявності в ньому обов`язкових реквізитів, оскільки оскаржуваний наказ не містить в собі періоду діяльності, який підлягає перевірці, а зазначення у наказі на перевірку лише положень статті 102 Податкового кодексу України є недостатнім для виникнення у платника податків відчуття правової визначеності при здійсненні податковим органом контролю відносно нього.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до доведення контролюючим органом неправомірності недопуску позивачем перевіряючих до проведення фактичної перевірки.

У межах встановленого судом строку відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позову та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу від 20 січня 2020 року №547 про проведення фактичних перевірок, направлень від 10 лютого 2020 року №1257/26-15-32-01 та №1258/26-15-32-01, від 10 лютого 2020 року №1262/26-15-32-01 та №1261/26-15-32-01 головними держаними ревізорами-інспекторами ГУ ДПС у м. Києві здійснено вихід адресами м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д та м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 33 з метою проведення фактичних перевірок супермаркетів «Сільпо», що належать позивачу.

Згідно змісту наказу та додатків до нього вони містять: дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єктів, адреси об`єктів, мету та вид перевірки, підстави для проведення перевірки, визначені Податковим кодексом України, дату початку перевірки та її тривалість.

Разом із тим, оскаржуваний наказ від 20 січня 2020 року №547 не містить усіх обов`язкових реквізитів, що визначені в пункті 81.1 Податкового кодексу України, а саме, даний акт індивідуальної дії не містить в собі періоду діяльності, який підлягає перевірці.

У додатку до оскаржуваного наказу вказано період діяльності, що перевіряється - "стаття 102 Податкового кодексу України".

Позивач відмовив у допуску до проведення перевірки, внаслідок чого ГУ ДПС у м. Києві були складені акти від 10 лютого 2020 року №36/26-15-32-01-19 та №38/26-15-32-01-19/40720198 про відмову від допуску до перевірки та акт від 10 лютого 2020 року №37/26-15-32-01-19/40720198 про відмову від ознайомлення з направленням на проведення фактичної перевірки.

Вважаючи наказ про проведення фактичних перевірок протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує таке.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до вимог підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами положень пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за наявності визначених підстав.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пункт 81.2 статті 81 Податкового кодексу України, у свою чергу, передбачає, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Отже, у разі якщо платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, у тому числі фактичної, має право скористатися правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

При цьому, враховуючи факт недопуску позивачем посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, оскарження наказу може бути самостійним предметом оскарження.

В той же час, колегія суддів акцентує увагу на тому, що встановлюючи вимоги щодо змісту наказу про проведення перевірки, норми абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України у такий спосіб встановлюють межі повноважень контролюючого органу на здійснення контрольного заходу (перевірки) стосовно платника податків. Водночас, вони забезпечують для платника податків правову визначеність щодо меж перевірки, яка проводиться стосовно нього. Таке правове навантаження мають, зокрема положення абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України щодо обов`язкового зазначення в наказі періоду діяльності, який буде перевірятися.

Однак ані зміст оскаржуваного наказу, ані зміст додатків до нього не дає можливості визначити межі повноважень відповідача щодо проведення перевірки та не забезпечив позивачу можливість бути обізнаним щодо меж призначеного стосовно нього контрольного заходу.

Оскаржуваний наказ від 20 січня 2020 року №547 не містить в собі інформації щодо періоду діяльності, який підлягає перевірці. Натомість у додатку до оскаржуваного наказу вказано період діяльності, що перевіряється - "стаття 102 Податкового кодексу України".

З огляду на викладене, суд першої інстанції цілком правомірно звернув увагу, що посилання у додатках до наказу лише на статтю 102 Податкового кодексу України є недостатнім для ідентифікації цього періоду. Приписи вказаної статті, встановлюючи період проведення перевірки не пізніше закінчення 1095 дня, одночасно визначають декілька обставин, за яких цей строк починає свій перебіг, що свідчить про правову невизначеність становища платника податків.

Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням Податкового кодексу України щодо його змісту.

Аналогічний підхід застосування зазначених норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №826/14478/17.

Оскільки пунктом 81.1 Податкового кодексу України передбачено вичерпний перелік інформації, що має міститись в наказі на проведення перевірки, а пред`явлення наказу, що оформлений з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутність в наказі такого істотного реквізиту як «період діяльності, який буде перевірятись» є достатньою підставою вважати, що наказ від 20 січня 2020 року №547 не відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та, як наслідок, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Єгорова

Судді: Є.О. Сорочко

І.В. Федотов