Справа № 640/11925/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року м. Київ № 640/11925/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомРади адвокатів міста Києва
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.02.2020 №,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Ради адвокатів міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.02.2020 №.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що порушення строків сплати податкового зобов`язання з податку на прибуток відбулось за відсутності вини Ради адвокатів міста Києва, а саме: з огляду на те, що позивач був позбавлений доступу до банківського рахунку та документів бухгалтерського обліку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.06.2020 (суддя Патратій О.В.) відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строки для надання відзиву та відповіді на відзив.

03.07.2020 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що за результатами проведеної камеральної перевірки встановлено порушення Радою адвокатів м. Києва граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, що призвело до автоматичного розрахунку штрафних санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2021, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу №640/11925/20 прийнято до свого провадження суддею Скочок Т.О., призначено останню до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строки для надання відповіді на відзив та заперечення.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов`язання) з податку на прибуток Радою адвокатів міста Києва, за результатами чого складено акт від 24.01.2020 №000703/26-15-04-10/38517528, в якому вказано про порушення Радою адвокатів міста Києва термінів сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток, а саме: самостійно визначеного грошового зобов`язання у розмірі 5 061,00 грн. (граничний термін сплати - 11.03.2018, дата сплати - 20.03.2018, кількість днів затримки - 9 днів).

На підставі викладеного, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.02.2020 №, яким Раду адвокатів міста Києва зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 506,10 грн. за затримку на 9 календарних днів сплати грошового зобов`язання у сумі 5 061,00 грн.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, Радою адвокатів міста Києва подано відповідну скаргу до Державної податкової служби України, рішенням якої від 24.04.2020 №14385/6/99-00-08-05-05-06 податкове повідомлення-рішення від 14.02.2020 № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У силу пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Зміст наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що предметом камеральної перевірки, зокрема, може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Щодо змісту виявленого порушення слід зазначити наступне.

Згідно з п.п. 36.1 та 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

За загальним правилом відповідальність за неналежне виконання податкового обов`язку несе платник, що визначено ст. 109 Податкового кодексу України, відповідно до якої, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 111 Податкового кодексу України визначені види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведених норм права свідчить, що податковий обов`язок є безумовним і першочерговим. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. Водночас, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання необхідно встановити причини, що зумовили такий пропуск, та перевірити, чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного та своєчасного виконання податкового обов`язку.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №826/11872/16, від 26.03.2020 у справі №825/1700/18.

З урахуванням викладеного, суд звертає увагу, що конструкція ст. 109 Податкового кодексу України передбачає, що порушення норм законодавства з питань оподаткування, що призвело до невиконання податкового обов`язку, може бути вчинено (1) платниками податків, (2) податковими агентами, (3) посадовими особами контролюючих органів.

Вирішуючи справи із застосуванням наведених норм права, Верховний Суд у постановах від 21.05.2020 у справі №826/14506/16 та від 17.07.2020 у справі №826/11107/17 дійшов до висновку про відсутність підстав для притягнення до відповідальності платника податків, який своєчасно та у належний спосіб вчинив усіх необхідних та залежних від нього дій для виконання свого податкового обов`язку, тоді як несвоєчасне його виконання відбулось саме внаслідок протиправної поведінки контролюючого органу.

Крім того, у постанові від 27.04.2018 у справі №820/4064/17 Верховний Суд досліджував питання наявності суб`єктивної сторони (вини) у діях платника як одного з елементів складу податкового правопорушення, відсутність якої платник доводить злочинними діями сторонніх осіб. При вирішенні даної справи Верховний Суд дійшов до висновку, що вина юридичної особи доводиться недбалістю посадових осіб платника, яка полягає у відсутності контролю щодо збереження та дії особистих ключів посадових осіб платника, що унеможливило своєчасне виконання обов`язку платника податків щодо реєстрації акцизних накладних.

Враховуючи вказану судову практику, суд виходить з того, що невиконання податкового обов`язку через протиправні дії чи бездіяльність контролюючого органу виключає вину платника податків і, як наслідок, можливість притягнення останнього до відповідальності. В іншому випадку платник податків повинен довести, що ним було вжито усіх необхідних та залежних від нього заходів задля своєчасного виконання покладеного на нього обов`язку, проте останній не був виконаний з об`єктивних причин.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що граничний строк погашення узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 5 061,00 грн. сплинув 11.03.2018, тоді як указана сума коштів була сплачена лише 20.03.2018.

На підтвердження відсутності вини Ради адвокатів міста Києва щодо несвоєчасності сплати податкового зобов`язання представником позивача вказано, що на виконання Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і рішення Конференції адвокатів міста Києва від 08.10.2016, діючим Головою Ради адвокатів міста Києва Рябенком П.К. неодноразово надсилалися вимоги до попередньої голови Ради адвокатів міста Києва Рафальської І.В. з проханням передати до Ради адвокатів міста Києва, в тому числі, документи бухгалтерського обліку. Проте, надіслані вимоги були повністю проігноровані попередньою Головою Ради адвокатів міста Києва Рафальською І.В. та жодного з вищезазначених документів бухгалтерського обліку діючому Голові Ради адвокатів міста Києва Рябенку П. К. передано не було. Таким чином, з огляду на неправомірні дії попередньої Голови Ради адвокатів міста Києва Рафальської І.В., доступу до банківського рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Укрсодбанк» (у подальшому р/р № НОМЕР_2 в АТ «Альфа-Банк») Рада адвокатів міста Києва не мала. Лише 10.10.2019 діючим Головою Ради адвокатів міста Києва Рябенком П. К. було відновлено доступ до зазначених вище рахунків Ради адвокатів міста Києва.

З огляду на викладене вбачається, що, за твердженнями представника позивача, з 08.10.2016 по 10.10.2019 діяли обставини, які перешкоджали своєчасності сплати Радою адвокатів м. Києва податкового зобов`язання.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що спірна сума податкового зобов`язання була сплачена Радою адвокатів м. Києва 20.03.2018, тобто у межах періоду, протягом якого, як наголошено представником позивача, в останнього був відсутній доступ до банківського рахунку, що унеможливило своєчасно сплати податкове зобов`язання.

З урахуванням викладеного, наведені у позовній заяві обставини не можуть бути розцінені як вчинення усіх належних та необхідних заходів позивачем для виконання податкового обов`язку.

При цьому, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Верховного Суду від 05.11.2020 у справі №640/6526/19, що блокування діяльності підприємства третіми особами слід розцінювати як негативні результати ведення господарської діяльності, що є власними ризиками платника податків.

Таким чином, склалася стала судова практика, відповідно до якої для платника податків не настає відповідальність за несвоєчасне виконання податкового обов`язку, якщо це сталося через протиправну поведінку третіх осіб (контролюючих органів чи банківських установ), за умови, що сам платник податків вчинив всі залежні від нього дії для його належного виконання.

Водночас, такі випадки слід відрізняти від ситуацій, коли з вини третіх осіб виникли обставини, через які платник податків не зміг своєчасно вчинити залежних від нього дій для належного виконання податкового обов`язку (як от виникнення корпоративних спорів). У таких випадках підстави для його звільнення від відповідальності за податкове правопорушення відсутні, проте ці обставини можуть бути підставою для стягнення з винних третіх осіб збитків в розмірі сплачених штрафних санкцій.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що у даній справі відсутні обставини, які свідчать про те, що позивач вжив усіх необхідних та залежних від нього дій з метою своєчасної сплати податку на прибуток, відтак, тому контролюючий орган правомірно застосував до Ради адвокатів м. Києва штрафні санкції на підставі ст. 126 Податкового кодексу України.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Ради адвокатів міста Києва (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, 2-ий поверх) до Головного управління ДПС у м. Києві ( адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок