Справа № 160/3596/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2020 року Справа № 160/3596/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і зобов`язання вчинити певні дії, -
02 квітня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.11.2018р. №7171-5050-0465 та від 14.11.2018р. №7170-5050-0465;
- зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області внести відповідні коригування до інтегрованої картки платника щодо скасування нарахованих податкових зобов`язань та податкового боргу за зазначеними оскаржуваними податковими рішеннями та податковими вимогами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: - уточненої позовної заяви, в якій слід зазначити ідентифікаційний код відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також копій цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі; завіреної належним чином копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивача (документа, що посвідчує особу позивача); належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для відповідача.
На виконання вимог ухвали суду від 07.04.2020р. позивачем до канцелярії суду 30.04.2020р. надано документи, якими означені недоліки було усунуто.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3596/20, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами з 05.06.2020 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, вищевказаною ухвалою суду витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області розрахунок грошових зобов`язань, визначених спірними повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.11.2018р. №7171-5050-0465 та від 14.11.2018р. №7170-5050-0465, із зазначенням за який період та за користування якою земельною ділянкою вони нараховані.
24.06.2020 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якому останній на обґрунтування власної позиції зазначив аналогічні доводи та обставини, викладені ним у власному відзиві на позовну заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року вирішено перейти до розгляду адміністративної справи №160/3596/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче судове засідання на 28 липня 2020 року о 16:00 год.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у ОСОБА_1 : завірені належним чином копії договорів від 28.05.2004р. №5247 та №5248 оренди земельних ділянок комерційного призначення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; витягів з Державного земельного кадастру щодо реєстрації вищезазначених договорів оренди, а також інформацію щодо їх дії протягом 2018 року та чи вносилися до цих договорів зміни в частині орендарів зазначених земельних ділянок; інформацію щодо отримання ОСОБА_1 рішення Державної фіскальної служби України від 25.02.2019р. №8975/6/99-99-11-05-01-25, яке винесене за результатами розгляду його скарги від 29.12.2018р. на податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.11.2018р. №7170-5050-0465, №7171-5050-0465; а також витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області: докази направлення (вручення) ОСОБА_1 рішення Державної фіскальної служби України від 25.02.2019р. №8975/6/99-99-11-05-01-25, яке винесене за результатами розгляду його скарги від 29.12.2018р. на податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.11.2018р. №7170-5050-0465, №7171-5050-0465; розрахунок грошових зобов`язань, визначених спірними повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.11.2018р. №7171-5050-0465 та від 14.11.2018р. №7170-5050-0465, із зазначенням за який період та за користування якою земельною ділянкою вони нараховані.
Позивач в підготовче судове засідання 28 липня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, при цьому 24.07.2020 року на електронну адресу суду від нього надійшло клопотання, в якому останній просив провести підготовче судове засідання 28.07.2020р. без його участі та повідомити його про час, дату та місце наступного підготовчого засідання задля відрядження для участі в ньому його представника.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 28 липня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 28.07.2020 року до канцелярії суду від нього надійшло клопотання, в якому останній просить відкласти підготовче судове засідання, у зв`язку з оголошенням загальнодержавного карантину, з урахуванням положень Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобіганню поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 Про внесення змін до деяких актів.
Крім того, 28.07.2020р. представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2020р. надано до канцелярії суду витребувані у нього додаткові докази, а саме: розрахунок грошових зобов`язань, визначених спірними повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.11.2018р. №7171-5050-0465 та від 14.11.2018р. №7170-5050-0465, із зазначенням за який період та за користування якою земельною ділянкою вони нараховані.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/3596/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до 15 вересня 2020 року.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 15 вересня 2020 року об 11:00год.
08 вересня 2020 року на виконання вимог ухвали суду від 06 липня 2020 року від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про долучення доказів та витребувані ухвалою суду додаткові докази.
Позивач в підготовче судове засідання 15 вересня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, при цьому 15.09.2020 року до канцелярії суду від нього надійшло клопотання, в якому останній просив продовжити строк підготовчого провадження по справі №160/3596/20.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 15 вересня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 15.09.2020 року до канцелярії суду від нього надійшло клопотання, в якому останній просив продовжити строк підготовчого провадження по справі №160/3596/20.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/3596/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до 06 жовтня 2020 року.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 06 жовтня 2020 року о 16:00год.
21 вересня 2020 року до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зауважив, що Акт приймання-передачі майна, за яким позивачем здійснено відчуження об`єкту нерухомого майна, не містить ознак договору, проте, є первинним документом та разом із тим повноцінним правочином, укладеним з метою внеску його майна до статутного капіталу юридичної особи у порядку, вказаному Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», чинна редакція якого передбачає внесення майна до статутного капіталу за нотаріально посвідченими актами приймання-передачі за відсутності договору. Крім цього, вказаний акт приймання-передачі майна не лише був посвідчений нотаріально, а й у якості правочину пройшов повноцінну державну реєстрацію зміни права власності на майно з отриманням відповідного витягу/інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності майна за юридичною особою. Також позивач зауважував, що ним вже оскаржувалися інші податкові повідомлення-рішення, яким були нараховані грошові зобов`язання з орендної плати за користування цими ж земельними ділянками, проте, за інші періоди, і судовим рішенням у справі №160/6959/19 встановлено відсутність підстав для нарахування таких зобов`язань з аналогічних обставин, що викладені і в цьому позові. Крім того, позивач зазначив, що ним проводилась процедура адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються за цим позовом, проте, рішення за наслідком їх розгляду ним досі не було отримано, при цьому, після отримання за телефоном від податкового інспектора інформації про те, що його скаргу залишено без задоволення, позивач розпочав процедуру судового оскарження податкових повідомлень-рішень відповідача. Таким чином, за твердженням позивача, строки на судове оскарження податкових повідомлень-рішень відповідача ним не порушені, оскільки ним чи членами його сім`ї взагалі не отримувалось рішення ДПС за результатами розгляду скарги, а під інші випадки, вказані у п.56.17 ст.56 ПК України, процедуру закінчення адміністративного оскарження підвести неможливо.
06 жовтня 2020 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшла заява, в якій надано додаткові пояснення щодо оскарження спірних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку та, зокрема, зазначено, що рішення ДФС України від 25.02.2019 року №8975/6/99-11-05-01-25, яким податкові повідомлення-рішення №7171-5050-0465 від 14.11.2018 року та №7170-5050-0465 від 14.11.2018 року залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення, було направлено позивачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення 25.02.2019р. на податкову адресу останнього, але 27.05.2020р. це поштове відправлення повернулося на адресу контролюючого органу у зв`язку із закінченням строку зберігання, водночас, враховуючи приписи п.42.5 ст.42 ПК України воно вважається належним чином врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Представник позивача в підготовче судове засідання 06 жовтня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 06.10.2020 року до канцелярії суду від нього надійшла заява, в якій останній просить провести підготовче судове засідання 06.10.2020 р. в порядку письмового провадження та розпочати розгляд справи по суті у наступному судовому засіданні.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 06 жовтня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, але 06.10.2020 року до канцелярії суду від нього надійшла заява, в якій останній просить провести підготовче судове засідання 06.10.2020 р. в порядку письмового провадження та розпочати розгляд справи по суті у наступному судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу №160/3596/20 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 28 жовтня 2020 року о 15:00год.
Представник позивача в судове засідання 28 жовтня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 28.10.2020 року на електронну пошту суду від нього надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі позивача.
Представник відповідача в судове засідання 28 жовтня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Наступне судове засідання призначено на 03 листопада 2020 року о 15:00год.
Представник позивача в судове засідання 03 листопада 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 03.11.2020 року до канцелярії суду від нього надійшла заява, в якій останній просив розглядати справи без його участі в порядку письмового провадження згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України.
Представник відповідача в судове засідання 03 листопада 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 03.11.2020 року до канцелярії суду від нього надійшла заява, в якій останній просив розглядати справи без його участі в порядку письмового провадження згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.
У зв`язку з перебуванням у володінні позивача вищезазначеного нерухомого майна між Дніпровською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено:
Відповідно до Акта приймання передачі майна, яке передається до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Естейт Днепр» (ідентифікаційний код юридичної особи 40099375) від 31.12.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. та зареєстровано в реєстрі за №№1246, 1247, ОСОБА_1 передав до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Естейт Днепр», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Реал Естейт Днепр» прийняло наступне нерухоме майно, зокрема, в житловому будинку та у прибудові на першому поверсі приміщення №55, поз. 1-9, І-ІІІ, загальною площею 86,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
Як слідує з наданого відповідачем розрахунку грошових зобов`язань, визначених вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ці зобов`язання нараховані позивачеві як землекористувачу за користування земельними ділянками під приміщенням аптеки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з цим позовом про їх скасування до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.
Так, відповідно до приписів статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) (далі ПК України).
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно п.п.14.1.72 та 14.1.73 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до п.п.269.1.1 та 269.1.2 п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Пунктом 288.1 статті 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Пунктом 288.2 статті 288 ПК України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПК України).
За змістом приписів п.288.4 та п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку:
- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
При цьому, п.288.7 ст.288 ПК України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Так, відповідно до п.285.1 ст.285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Згідно з п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Абзацами 2-4 пункту 286.5 статті 286 ПК України передбачено, що у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Згідно з пунктом 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Відповідно до п.287.7 ст.287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161 «Про оренду землі», іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.
Частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
Так, згідно зі ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).
За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Положеннями ст.31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Отже вищезазначеними нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
У власника будівлі, споруди (їх частини) обов`язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Водночас у разі набуття права власності на нерухоме майно, що розміщене на землі, та не оформлення права власності або права користування на таку земельну ділянку обов`язок зі сплати податку за землю виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що розміщено на цій землі, адже якщо фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа № 804/4739/16), від 27 січня 2020 року у справі 804/886/18.
Також 25 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 520/8446/18 підтвердив вже усталену правову позицію стосовно переходу обов`язку зі сплати податку за земельну ділянку та/або орендної плати за землю у разі переходу права власності на нерухомість, на якій вона розташована.
Таким чином, на усіх власників чи користувачів земельними ділянками покладається обов`язок із плати за землю, зокрема у вигляді земельного податку. При цьому у разі набуття права власності чи оренди на нерухоме майно обов`язок із сплати земельного податку або орендної плати покладається на власника/орендаря нерухомого майна, незалежно від факту оформлення права власності чи користування відповідною земельною ділянкою.
Однак, в подальшому відповідно до Акта приймання передачі майна, яке передається до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Естейт Днепр» (ідентифікаційний код юридичної особи 40099375) від 31.12.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. та зареєстровано в реєстрі за №№1246, 1247, ОСОБА_1 передав до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Естейт Днепр», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Реал Естейт Днепр» прийняло нерухоме майно, зокрема, в житловому будинку та у прибудові на першому поверсі приміщення №55, поз. 1-9, І-ІІІ, загальною площею 86,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
Наведені висновки Верховного Суду враховуються судом при розгляді цієї справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
Таким чином, з 21.07.2016р. позивач не є землекористувачем спірних земельних ділянок і у 2018 році не повинен сплачувати орендну плату за їх користування, позаяк відповідачем не надано жодних доказів перебування нерухомого майна, розташованого на цих земельних ділянках, у власності ОСОБА_1 саме у 2018 році.
ТОВ «Реал Естейт Днепр» та ТОВ «Реал Естейт Сити» повідомляли контролюючий орган про факт володіння вищевказаним приміщенням, про що свідчать повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форми 20-ОПП).
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, наведені вище норми права, принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд, суд дійшов висновку, що обов`язок із сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки (в тому числі, з огляду на користування нею внаслідок набуття права власності на нерухоме майно, що на ній розташоване) незалежно від дотримання такою особою вимог земельного чи цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористування та підстав набуття прав користування.
Водночас, контролюючий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачеві визначено податкові зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб за 2018 рік, вищевказані обставини не врахував, а тому діяв не у межах та не у відповідності до вимог податкового законодавства, що свідчить про протиправність таких рішень та наявність підстав для їх скасування, і, відповідно, для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо доводів Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із пропущенням позивачем строку на судове оскарження цих податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого власне КАСУ або іншими законами.
Згідно з абз.1 ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.
Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Як уже зазначено, частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.
Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Пунктом 102.2 статті 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.
Отже, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу. Водночас пунктом 56.19 статті 56 ПК України, за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу, встановлено скорочений строк звернення до суду
Так, відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до підпункту 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
З наданих відповідачем письмових пояснень та доказів, які містяться в матеріалах справи, слідує, що рішення ДФС України від 25.02.2019 року №8975/6/99-11-05-01-25, яким спірні податкові повідомлення-рішення №7171-5050-0465 від 14.11.2018 року та №7170-5050-0465 від 14.11.2018 року залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення, було направлено на податкову адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте, 27.05.2020 року поштове відправлення, яким воно надсилалося, було повернуто до контролюючого органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
При цьому, позивачем у відповіді на відзив також наголошено про те, що рішення ДФС України за результатами розгляду в адміністративному порядку його скарги на податкові повідомлення-рішення №7171-5050-0465 від 14.11.2018 року та №7170-5050-0465 від 14.11.2018 року, ним фактично отримано не було і про результат адміністративного оскарження він дізнався лише в телефонному режимі від працівників контролюючого органу, після чого одразу звернувся до суду з цим позовом.
Разом з цим, згідно з п.42.3 ст.42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що датою вручення, зокрема, податкового повідомлення-рішення платнику податків, у разі якщо пошта не змогла останньому його вручити через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, вважається день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, відраховуючи строк на оскарження спірних податкових повідомлень-рішень від дати рішення ДФС України за результатами розгляду поданої на них в адміністративному порядку скарги, відповідач помилково тлумачить приписи п.42.3 ст.42 ПК України, позаяк за їх змістом вищевказаний строк слід обраховувати саме від дня, зазначеного поштовою службою в повідомленні про вручення поштового відправлення, яким платнику податків надсилався документ, із зазначенням причини неможливості його вручення.
Зважаючи на те, що з позовом про оскарження спірних податкових повідомлень-рішень №7171-5050-0465 від 14.11.2018 року та №7170-5050-0465 від 14.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду 31.03.2020р., про що свідчить відбиток штемпеля на конверті, в якому ця позовна заява надійшла до суду, а рішення ДФС України, прийняте за результатами оскарження цих податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, повернуто поштою на адресу контролюючого органу із зазначенням причин неможливості його вручення (за закінченням терміну зберігання) 27.05.2020р., суд доходить висновку, що позивачем фактично не пропущено встановлений п.56.19 ст.56 Податкового кодексу України місячний строк звернення до суду з позовом про їх оскарження, отже, підстави для залишення позовної заяви без розгляду - відсутні.
Щодо іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача внести відповідні коригування до інтегрованої картки платника щодо скасування нарахованих податкових зобов`язань та податкового боргу за зазначеними оскаржуваними податковими рішеннями та податковими вимогами, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень підпунктів 19-1.1.8, 19-1.1.10, 19-1.1.24, 19-1.1.46 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: забезпечують достовірність та повноту обліку платників податків та платників єдиного внеску, суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням (підп. 19-1.1.8); забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів (підп. 19-1.1.10); здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу (підп.19-1.1.24); використовують під час виконання своїх посадових (службових) обов`язків податкову інформацію з інформаційно-телекомунікаційних систем та інших джерел, отриману в порядку та спосіб, визначений цим Кодексом (підп.19-1.1.46).
Згідно з приписами підпункту 62.1.2 п. 62.1 ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.
За змістом пункту 71.1 статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційна система) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.
Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.
Згідно з пунктом 74.3 статті 74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.
Організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016р. №422 (далі Порядок №422).
Пункт 2 розділу І Порядку №422 визначає, що інтегрована картка платника (далі ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №422 з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів за напрямами: відповідність форм відкритих ІКП затвердженому переліку форм ІКП; відповідність відкритої ІКП за видами бюджетів та платежів як для юридичних, так і для фізичних осіб відповідно до затвердженого переліку форм ІКП; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність відкритої ІКП за платником, який знятий з обліку в органі ДФС; наявність у платника, якого виключено з реєстру платників певного податку, відкритої ІКП без ознаки «платник відсутній в реєстрі»; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування»; одночасна наявність показника переплати та невиділеного (незафіксованого) податкового боргу з грошового зобов`язання (заборгованості (без пені)) в ІКП; від`ємне значення переплати та/або боргу (заборгованості) в ІКП.
Згідно з підпунктами 4, 5 розділу І Порядку № 422 відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.
Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.
Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.
Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.
При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.
У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.
У разі встановлення, що перекручення (викривлення) показників допущене у результаті умисних дій працівників органів ДФС, такі працівники притягуються до відповідальності у встановленому законодавством порядку.
Згідно з пунктом 1 глави 4 розділу V Порядку № 422 відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.
Такими матеріалами є:
- скарга (заява) платника податків;
- рішення про результати розгляду скарги (заяви);
- ухвала суду про відкриття провадження;
- рішення суду, прийняте по суті.
Підпунктами 2 та 4 пункту 2 глави 4 розділу V Порядку № 422 передбачено, що залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами:
- інформація з ухвали суду про відкриття провадження.
На підставі інформації з інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, про початок/продовження процедури судового оскарження (ухвала суду про відкриття провадження) донарахована/зменшена сума вважається неузгодженою (статус податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та рішення щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Оскаржується в судовому порядку»).
У разі внесення вказаної інформації:
до настання граничного строку сплати/зменшення - відповідні облікові показники (операції) в ІКП блокуються, а донараховані/зменшені суми не відображаються та не беруть участі у розрахунках;
після настання граничного строку сплати/зменшення - в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо виключення з обліку донарахованих/зменшених сум у зв`язку із запізненням надходження ухвали суду про порушення провадження у справі.
Інформація з інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, про продовження процедури судового оскарження в касаційній інстанції відображається в ІКП лише у випадку відкриття провадження та прийняття судом рішення про забезпечення адміністративного позову;
- інформація з рішення суду, прийнятого по суті.
Статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано»).
У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано» при частковому скасуванні.
При частковому скасуванні формується нове повідомлення-рішення/рішення/вимога та/або рішення щодо єдиного внеску на суму, що залишилась.
При збільшенні зазначених у податковому повідомленні-рішенні/рішенні/вимозі та/або рішенні щодо єдиного внеску сум формується повідомлення-рішення/рішення/вимога та/або рішення щодо єдиного внеску на суму збільшення без анулювання первинного документа та вручається платнику податків (вноситься дата вручення до інформаційної системи органів ДФС та виконуються процеси, описані в пункті 2 глави 1 цього розділу).
На підставі інформації про результати судового оскарження (рішення суду, прийнятого по суті) та у разі, якщо донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі підтверджується (статус податкових повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Вручено, судовий розгляд»), та якщо з урахуванням законодавчо встановлених строків вона вважається узгодженою, то в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо донарахування (поновлення у разі попереднього виключення з обліку)/зменшення суми.
У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування /зменшення суми не проводиться.
Інформація, внесена та збережена відповідальними працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.
Відповідальні працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем органів ДФС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.
Таким чином, в інтегрованій картці платника податків повинна бути відображена інформація, у тому числі про відкриття провадження у справі та рішення суду, прийняте по суті стосовно податкової вимоги, що оскаржується в судовому порядку, шляхом блокування в ІКП при внесенні інформації з ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідних облікових показників (операцій) та виключення з обліку донарахованих/зменшених сум, які після цього не беруть участі у розрахунках, і які, у разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується, в ІКП відображення таких облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться. При цьому, відповідною підставою для внесення такої інформації до ІКП, зокрема, є інформація з рішення суду, прийнятого по суті.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
Згідно зі статтею 5 КАС України судовому захисту підлягає лише порушене право.
Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє.
Системний аналіз зазначених норм КАС України дає підстави дійти висновку про те, що в порядку адміністративного судочинства здійснюється захист уже порушених прав особи (при цьому, між сторонами уже виникли правовідносини, з яких у свою чергу виник публічно-правовий спір), а не захист від можливих порушень прав у майбутньому.
Вказані правові позиції містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 167/592/17, від 31 липня 2018 року по справі №348/9/17, від 23 жовтня 2018 року по справі №344/4560/17, від 14 лютого 2019 року по справі №362/7962/15-а.
За вказаних обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо зобов`язання відповідача внести відповідні коригування до інтегрованої картки платника щодо скасування нарахованих податкових зобов`язань та податкового боргу за зазначеними оскаржуваними податковими рішеннями та податковими вимогами, слід відмовити, як передчасних, оскільки, як зазначалося вище, відповідні коригування до ІКП вносяться за наявності відповідної підстави, зокрема, наявності інформації з рішення суду, прийнятого по суті, при цьому, саме цим судовим рішенням визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення і, у разі набрання ним законної сили, у контролюючого органу, відповідно, виникне обов`язок внести відповідні коригування до інтегрованої картки позивача, водночас, підстав стверджувати на даний час, що такі дії ним виконані не будуть, чим може бути порушено права позивача в майбутньому, немає, тому, вимоги про зобов`язання їх здійснити станом на теперішній час є передчасними, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на таке.
Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у загальному розмірі 1681,60грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 840,80грн.
Керуючись статтями 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.11.2018р. №7171-5050-0465 та №7170-5050-0465.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 05 листопада 2020 року.

Суддя: О.М. Турова