Справа № 328/1694/21
Суддя: Петренко Л. В.
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

328/1694/21
Ухвала

іменем України

09 липня 2021 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Л.В.,

розглянувши адміністративну справу № 328/1694/21 (номер провадження 2-а/328/16/21) за позовом ОСОБА_1 до відділення поліції №3 Пологівського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 986827, -

встановив:

29 червня 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до відділення поліції №3 Пологівського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 986827 від 18.06.2021 року і закрити справу про адміністративне правопорушення. Витребувати матеріали адміністративної справи для розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу адміністративну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

02 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до відділення поліції №3 Пологівського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 986827 - залишено без руху та надано п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Позивач ОСОБА_1 особисто отримав вказану ухвалу 05 липня 2021 року.

07 липня 2021 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява.

Позивачем, недоліки, зазначені в ухвалі усунені частково.

Оскаржувана постанова була винесена 18 червня 2021 року, що підтверджується копією постанови серії НОМЕР_1 від 18 червня 2021 року. Позивач отримав вказану постанову 18 червня 2021 року, про що особисто вказує в позові, та підтверджується його підписом в постанові.

Позивач з позовом до суду звернувся 29 червня 2021 року. Тобто в даному випадку пропустив строк звернення до суду. Разом з поданням до суду позову, клопотання про поновлення строку не подано, доказів поважності причини пропуску строку не вказано. Дані обставини були однією з підстав, викладених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 02 липня 2021 року.

Проте, після залишення позову без руху, разом з поданням уточненої позовної заяви також не було подано клопотання про поновлення строку не подано, доказів поважності причини пропуску строку звернення до суду не вказано.

В уточненій позовній заяві позивач вказує, що у зв`язку з тим, що постанову він отримав 18.06.2021 року, закінчення строку припадає на вихідний, святковий неробочий день (28 червня день Конституції України) то останній днем строку є перший після нього робочий день, тобто 29 червня 2021 року.

Проте, данні обставини, не виключали можливості позивачу направити до суду позов поштою або через систему «Електронний суд». Обставин, які перешкоди виникли у позивача щодо направлення позову до суду через вищезазначені сервіси, суду не надано.

Згідно зі ст. 289 КУпАП скарга па постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.

З вищевикладених норм вбачається, що законодавцем встановлено 10-денний строк звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, який обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Чіткого і вичерпною переліку поважних причин не існує, тому, враховуючи що орган (посадова особа) в провадженні по справі про адмінправопорушення керується вимогами закону і внутрішнім переконанням, визнавати чи не визнавати причини пропуску строку для оскарження постанови по справі про адмінправопорушення поважними, належить до компетенції органу (посадової особи), якому подано скаргу на постанову.

Для відновлення пропущеного строку для оскарження постанови по справі про адмінправопорушення скарга подається разом із заявою (клопотанням) про відновлення пропущеного строку із зазначенням причин пропущення строку та додаванням доказів (здебільшого, документальних) на підтвердження поважності наведених у заяві (клопотанні) про відновлення строку причин.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ст. 121 КАС України).

Відповідно до ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом строку з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Стосовно можливості поновлення строку на звернення до суду судова практика виходить, зокрема, із нижчевикладеного. Так, суд апеляційної інстанції у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі № 522/12714/17 доходить висновку, що у даному випадку «категорія адміністративних справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності відноситься до особливої (термінової) категорії адміністративних справ, у якій законодавцем встановлено скорочені строки звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав. При цьому, позивачем не зазначено об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від його волевиявлення або пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили його можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом, у встановлений процесуальним законодавством строк.

Клопотання про поновлення строку не подано, доказів поважності причини пропуску строку звернення до суду не вказано.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідно до положень ч.4 ст. 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Позивачем, недоліки, зазначені в ухвалі усунені частково.

Позивачем в первісній позовній заяві зазначено відповідача «відділення поліції №3 Пологівського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області», а в уточненій відповідачем вже зазначено «Головне Управління Національної поліції в Запорізькій області».

В уточненій позовній заяві не зазначено на якій підставі позивач вказав іншого відповідача.

В даному випадку, фактично позов пред`явлено до іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк позовна заява повертається позивачеві.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові № 9901/258/20 (провадження № 11-331заі20) від 20 січня 2021 року зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові № 9901/258/20 (провадження № 11-331заі20) від 20 січня 2021 року зробила висновок, що повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог такої ухвали.

Наведені обставини дозволяють зробити висновок, що позивач у встановлений строк не усунув недоліків позовної заяви, про які був обізнаний з ухвали про залишення позову без руху від 02 липня 2021 року, а процесуальним наслідком такої бездіяльності є повернення позовної заяви.

Вказані недоліки позову були очевидними та суттєвими, а тому унеможливлюють відкриття провадження в адміністративній справі та використання стадії судового провадження для виправлення помилок позивача, що можуть і повинні усуватися на стадії подання позову/виправлення його недоліків.

Повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог такої ухвали.

В установлений строк позивачем та його представником зазначені в ухвалі недоліки в повному обсязі не усунені, а тому позовну заяву слід вважати неподаною і повернути позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 169, 248, 256 КАС України, суддя,-

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділення поліції №3 Пологівського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 986827 вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду, в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: