Справа № 240/14158/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року м. Київ № 240/14158/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Донця В.А., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Пуленця А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанови,

установив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач, Кабмін), в якій просив:

визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 №620, як таку, що суперечить законодавству України;

визнати відмову відповідача розглядати заяву позивача від 04.06.2020 протиправною;

зобов`язати відповідача прийняти до розгляду заяву від 04.06.2020 та прийняти відповідне рішення.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 роз`єднано позовні вимоги у справі №240/14158/20, виділивши в два самостійних провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Кабміну:

про визнання протиправною та нечинною постанови Кабміну від 16.05.2002 №620, як такої, що суперечить чинному законодавству України;

та про визнання відмови відповідача розглядати заяву позивача від 04.06.2020 протиправною та зобов`язання відповідача прийняти до розгляду заяву від 04.06.2020 та прийняти відповідне рішення.

В провадженні адміністративної справи №240/14158/20 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до Кабміну про визнання протиправною та нечинною постанови від 16.05.2002 №620, як такої, що суперечить чинному законодавству України, та передано адміністративну справу до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, а також зобов`язано відповідача опублікувати оголошення про відкриття провадження в даній адміністративній справі, у виданні, в якому цей нормативно-правовий акт був офіційно оприлюднений.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача не забезпечено індивідуальним лічильником, що, як наслідок, призвело до надмірних витрат по сплаті за газ за показниками загальнобудинкового лічильника.

У відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 93-100) представник відповідача стверджує про відсутність у позивача порушеного права, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що він є користувачем послуг з газопостачання саме за умови обліку газу загальнобудинковим приладом обліку та сплати за такі послуги.

Зважаючи на наведене, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив (т. 1 а.с. 123-125) позивач стверджує, що його доньці безпідставно відмовлено в установці безкоштовного квартирного лічильника газу, яку за довіреністю представляє позивач в усіх органах і організаціях стосовно її квартири.

Позивач стверджує, що захистив своє право в межах справи №296/12113/19, проте вважає, що залишилося більше 2 мільйонів споживачів, які потерпають від загальнобудинкового лічильника газу.

Також позивач посилається на свою заяву від 03.12.2020, як на підтвердження застосування до позивача спірної постанови та того, що він є користувачем послуг з газопостачання саме за умови обліку газу загальнобудинковим лічильником.

Посилаючись на те, що у відзиві відповідачем доводиться законність спірної постанови, позивач стверджує, що це у позовній заяві не ставиться під сумнів, оскільки оскаржується лише використання загальнобудинкових лічильників газу в комерційних цілях, для комерційного обліку.

Заперечення (т. 1 а.с. 130-134) представника відповідача обґрунтовані фактично тими самим доводами та аргументами, що і відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні учасники підтримали свої письмові позиції.

07.07.2021 в судовому засіданні відповідно до частини 1 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.05.2002 відповідачем прийнято постанову №620 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків)» (далі - Постанова №620), якою, з метою впорядкування обліку споживання населенням природного газу та зменшення його втрат, затверджено Тимчасове положення про порядок розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), що додається, а також вирішено Міністерству палива та енергетики надавати роз`яснення щодо застосування затвердженого цією постановою Тимчасового положення.

В подальшому вказана постанова зазнала змін внаслідок їх внесення постановами Кабміну від 29.10.2003 №1685, від 27.01.2016 №46.

Вважаючи протиправною спірну постанову, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

КАС України встановлено особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ.

Так, частиною 2 статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт, мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Отже, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

Таким чином, можливість обмеження права ініціювати судовий розгляд передбачена чинним законодавством та має легітимну мету.

Однією з цілей обмеження права доступу позивача до суду є недопущення розгляду в судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів відповідних актів.

Враховуючи наведене у сукупності, право оскаржити Постанову №620, мають особи, щодо яких її застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є довіреною особою ОСОБА_2 на підставі довіреності від 12.08.2019 (т. 1 а.с. 74), яка уповноважила позивача бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах та організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в тому числі в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, архітектурно-планувальному управлінні, установах архітектурно-будівельного контролю, відповідному бюро технічної інвентаризації, органах реєстрації речових прав на нерухоме майно, податкових органах, органах внутрішніх (справ, житлово-комунальних, газо-, енерго,- тепло,- водопостачальних організаціях, телефонних компаніях, компаніях кабельного телебачення, підприємствах з вивозу твердих побутових відходів та негабаритного сміття, інших підприємствах, експертних організаціях, з будь-яких питань, що стосуватимуться мене як власника належного мені нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , в тому числі з питань оформлення всіх належних документів на зазначену нерухомість; укладання договорів на надання комунальних послуг та постачання газу, тепла, вода; з інших питань, що стосуватимуться мене як власника цього нерухомого майна, без права розпорядження зазначеним майном; подавати та підписувати від мого імені будь-які заяви та договори, пов`язані з утворенням Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) за адресою належного мені нерухомого майна; вести мої справи у всіх судових установах з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом пред`явлення позову, закінчення справи мировою угодою, визнання або відмови повністю або частково від позовних вимог, зміни підстав або предмета позову, оскарження рішення суду, подання виконавчого листа до стягнення.

Також вказаною довіреністю надано позивачу право, зокрема: подавати від імені ОСОБА_2 документи, включаючи заяви відповідного змісту, в тому числі позовні заяви, скарги, заяву про державну реєстрацію прав, заяви про внесення змін до записів в Державному реєстрі речових прав, робити замовлення на виконання послуг та виготовлення документів, оскаржувати рішення комісій та посадових осіб, подавати свої зауваження; сплачувати кошти за виготовлення та оформлення документів, сплачувати належні з ОСОБА_2 платежі, мито, податки.

Водночас, позивачем надано відповідні рахунки за газ та послуги з газопостачання (т. 1 а.с. 72-73), в яких платником зазначено ОСОБА_2 .

Проте, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він є учасником відносин, в яких застосовуються положення Постанови №620, що оскаржується, тобто, що позивач є учасником відносин з приводу проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків).

В той же час, ОСОБА_2 , як стверджує позивач та не заперечує відповідач, є донькою позивача, та власницею вказаної квартири, стосовно якої позивачем надано відповідні рахунки за газ та послуги з газопостачання.

Частиною 1 статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

За змістом статті 237 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах.

Статтею 238 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

З аналізу змісту вказаних норм видно, що здійснення позивачем, як представником власника квартири відповідно до довіреності, сплати по вказаним рахункам за газ та послуги з газопостачання, у тому числі з власної карти власними коштами, не наділяє позивача відповідним статусом, який дає підстави для твердження про те, що саме він є учасником таких правовідносин.

Інакше кажучи, позивач у даному випадку є лише довіреною особою на виконання передбачених довіреністю повноважень.

При цьому, ОСОБА_2 , як учасник відносин з приводу проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), не зверталась до суду з вимогами про визнання протиправною та нечинною Постанови №620.

Крім того, позивачем не надано суду будь-яких доказів та не наведено будь-яких доводів з приводу того, що він буде суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано такі норми.

Судом також враховується, що, як стверджує позивач, його права захищені в межах справи №296/12113/19, а саме: постановою Житомирського апеляційного суду від 16.02.2021 (т. 1 а.с. 142-147) у вказаній справі за позовом представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1, до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут», завідувача сектора НКРЕКП в Житомирській області Поліщук Тамари Миколаївни, третя особа - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про зобов`язання встановити індивідуальний лічильник газу та відшкодування моральної шкоди.

Так, вказаною постановою рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16.10.2020 скасовано та ухвалено нове судове рішення: зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» за власний рахунок здійснити встановлення у квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник газу, який використовується для приготування їжі, зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» з 01.01.2020 до встановлення індивідуального лічильника газу у вказаній квартирі, обліковувати споживання природного газу за вказаною адресою згідно з діючими нормами споживання, встановленими Кабміном, а у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Тобто, в межах даної справи ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги не забезпеченням індивідуальним лічильником, що, як наслідок, призвело до надмірних витрат по сплаті за газ за показниками загальнобудинкового лічильника. Однак на виконання вимог постанови Житомирського апеляційного суду від 16.02.2021 у квартирі АДРЕСА_1 встановлено індивідуальний лічильник газу та з 01.03.2021 облік газу, який використовується для приготування їжі здійснюється за його показниками.

Більше того, рішенням суду і зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» з 01.01.2020 до встановлення індивідуального лічильника газу у вказаній квартирі, обліковувати споживання природного газу за вказаною адресою згідно з діючими нормами споживання, встановленими Кабміном.

Проаналізувавши вказані обставини в контексті наданих сторонами доказів та пояснень, зокрема, позивача в судовому засіданні, слід дійти висновку, що він звернувся за захистом інтересів інших осіб - більше 2 мільйонів споживачів, які потерпають від загальнобудинкового лічильника газу, без відповідних правових підстав або інакше кажучи в інтересах невизначеного кола осіб, що не тільки не відповідає чинному законодавству України, а і прямо йому суперечить.

При цьому, ОСОБА_1 стверджує, що його інтереси захищено в межах цивільної справи №296/12113/19. Однак, суд звертає увагу, що у вказаній цивільній справі ОСОБА_1 є представником, а не позивачем, а відтак інтереси захищено його доньки, в той час коли в межах даної адміністративної справи позивачем є ОСОБА_1 , а не його донька, в інтересах якої він звертається як представник.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги до Кабміну про визнання протиправною та нечинною Постанови №620 за наведених обґрунтувань є помилковими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення відповідачем витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 72-77, 139, 241-246, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанови, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: відсутній).

Повний текст рішення складено 09.07.2021.

Головуючий суддя О.М. Чудак

Суддя В.А. Донець

Суддя Т.І. Шейко