Справа № 480/2837/19
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 липня 2021 р. Справа № 480/2837/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Глазька С.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_2 у справі № 480/2837/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання незаконним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області, в якій просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ГУ ДФС у Сумській області від 11.07.2019 № 219-0 про відсторонення ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління ГУ ДФС у Сумській області від роботи без збереження заробітної плати.

Ухвалами Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 позовна заява залишена без руху, а заява про забезпечення повернута позивачу без розгляду.

01.08.2019 позивачем було подано до суду клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, яке ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 повернуто позивачу без розгляду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання незаконним та скасування наказу повернуто позивачу, оскільки недоліки ним не було усунуто.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 скасовано, справу направлено до Сумського окружного адміністративного суду для продовження її розгляду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності вимогам ч.3 ст.161 КАС України, а саме несплати судового збору. У зв`язку з тим, що недоліки позовної заяви у встановлений строк усунуто не було, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 її повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 скасовано, справу направлено до Сумського окружного адміністративного суду для продовження її розгляду.

Ухвалою суду від 28.05.2021 справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

07.07.2021 ОСОБА_1 до суду подано заяву про відвід головуючого судді ОСОБА_2 Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначає, що в липні 2019 року з метою захисту законних інтересів та відновлення порушених прав він звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання незаконним та скасування наказу. Лише через два роки, 28.05.2021 було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 28.05.2021 відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано додаткові докази. Проте, станом на 23.06.2021 ГУ ДФС у Сумській області, ані відзиву на позовну заяву, ані витребуваних документів до суду не надано. На думку позивача, суддя Сумського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 діючи в інтересах відповідача по справі, всупереч норм матеріального та процесуального права, грубо ігноруючи основоположні засади та принципи адміністративного судочинства в частині верховенства права, рівності та змагальності сторін, прийняла ухвалу від 23.06.2021, якою повторно запропонувала відповідачу надати відзив по справі.

24.06.2021 відповідачем надано до суду відзив з додатками.

Однак, позивач зазначає, що повторне пропонування судом відповідачу надати відзив по справі не передбачено жодним положенням КАС України чи іншими нормативно-правовими актами. Крім того зазначає, що рішення про повторне пропонування відповідачу надати відзив по справі є ініціативним з боку судді, оскільки на момент прийняття такої ухвали від відповідача не надходило жодних заяв чи клопотань про встановлення додаткового строку для подання відзиву та витребуваних доказів.

Позивач вважає, що зазначені обставини ініціативних дій судді ОСОБА_2 щодо повторної пропозиції надати відповідачем відзиву свідчать про те, що головуючий суддя діє в інтересах відповідача. При цьому, позивач вказує на те, що головуючим суддею у даній справі ОСОБА_2 впродовж 2-х років приймались незаконні рішення спрямовані на унеможливлення розгляду справи (позовна заява декілька разів залишалась без руху, у зв`язку з неусуненням недоліків поверталась позивачу). Зазначені обставини, на переконання позивача, безумовно вказують на упередженість та зацікавленість судді в результатах розгляду справи.

За приписами ч. 3, 4 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою суду від 08.07.2021 головуючий суддя у справі №480/2837/19 - ОСОБА_2 визнала відвід необґрунтованим, а заяву про відвід у даній справі було передано на автоматизований розподіл для визначення судді з метою вирішення питання про відвід в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви, яка була згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена судді Глазьку С.М.

За приписами п. 8 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді по справі № 480/2837/19 у письмовому провадженні.

Дослідивши доводи заяви про відвід судді, суд відмовляє в її задоволенні, виходячи з наступного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Дана позиція суду узгоджується з ухвалою Верховного Суду від 22.05.2020 по справі № 480/4274/19.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.

Також слід зазначити, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності, відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ, у т.ч. подібних.

Суд зазначає, що обставини, які позивач виклав у заяві про відвід головуючого судді, свідчать про те, що підставою для відводу головуючого судді ОСОБА_2 фактично є незгода позивача з процесуальними рішеннями судді.

Відповідно до ч.4 ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними рішеннями судді під час судового розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанції.

Отже обставини, на які посилається заявник, не доводять та не можуть свідчити про існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості судді, не підтверджені жодними доказами, а їх встановлення не належить до повноважень суду при вирішенні питання про відвід.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді у справі №480/2837/19.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_2 у справі № 480/2837/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання незаконним та скасування наказу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя С.М. Глазько