Справа № 340/222/20
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2021 року м. Дніпросправа № 340/222/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. (суддя Петренко О.С.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в особі голови ліквідаційної комісії Стоян Олени Геннадіївни, Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и В:

27.01.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, що в подальшому уточнював, до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в особі голови ліквідаційної комісії Стоян Олени Геннадіївни, Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, де просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» № 1178/к від 23.12.2019 р. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26.12.2019 р. та стягнути з Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 р. залучений до участі в справі в якості співвідповідача - Південно Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що оскаржуваний наказ відповідає вимогам чинного законодавства та відповідачем дотримано вимоги КЗпП України, в зв`язку з чим відсутні підстави для поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись з рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р., прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини справи і висновки суду не відповідають обставинам справи.

На апеляційну скаргу позивача, Міністерством юстиції України, Головним територіальним управлінням юстиції у Кіровоградській області та Південно Східним міжрегіональним управління Міністерства юстиції надано відзиви, де просили залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, та, вислухавши учасників процесу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача в зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в системі органів юстиції працює з 15.09.1999 р. та на підставі наказу Міністерства юстиції України № 4518/к від 24.12.2015 р. ОСОБА_1 за результатами конкурсу призначений на посаду заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Наказом Міністерства юстиції України «Про призначення представника Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у Кіровоградській області» № 4128/к від 20.10.2017 р. ОСОБА_1 призначений представником Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у Кіровоградській області.

Судом встановлено, що з моменту призначення на посаду позивач 04.03.2016 р. та 12.12.2018 р. підвищував кваліфікацію в Інституті права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України за програмами тематичних короткострокових семінарів, та в період з 26.03.2019 р. по 31.10.2019 р. підвищував кваліфікацію в Державному навчальному закладі «Центрперепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ та організації Кіровоградської обласної державної адміністрації» за програмою тематичного постійно діючого семінару, про що видане відповідне свідоцтво № НОМЕР_1 від 31.10.2019 р.

За результатом оцінювання службової діяльності для визначення якості виконання поставлених завдань в 2018 та 2019 р. ОСОБА_1 отримував оцінку «відмінно».

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» № 870 від 09.10.2019 р. вирішено: « 1. Ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1.

2. Утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2.

3. Установити, що:

територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції;

…міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1:

…Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області».

Згідно додатку 1 в переліку територіальних органів Мінюсту, що ліквідуються вказане Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області.

Відповідно додатку 2 в переліку міжрегіональних територіальних органів Мінюсту, що утворюються вказане Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Наказом Міністерства юстиції України «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» № 3173/5 від 16.10.2019 р., на виконання постанови КМ України № 870 від 09.10.2019 р. «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» вирішено:

1. Ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з переліком (додаток 1).

2. Утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком (додаток 2).

Судом встановлено, що 25.10.2019 р. позивача попереджено про припинення державної служби на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» в зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління у Кіровоградській області та звільнення з займаної посади не раніше двох місяців з дня попередження.

Наказом Міністерства юстиції України № 4178/к від 23.12.2019 р. «Про звільнення» звільнений ОСОБА_1 з посади заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 26.12.2019 р. відповідно п. 1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, з припиненням державної служби. Підстави: постанова КМ України № 870 від 09.10.2019 р. «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» та попередження з відміткою про ознайомлення.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області № 1023/к від 26.12.2019 р. «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України «Про звільнення» оголошений наказ Міністерства юстиції України № 4178/к від 23.12.2019 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 26.12.2019 р. відповідно п. 1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, з припиненням державної служби. Підстава: Наказ Міністерства юстиції України № 4178/к від 23.12.2019 р.

Так, судом встановлено, що в зв`язку з прийняттям КМ України постанови № 870 від 09.10.2019 р. «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідоване Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області та утворене Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Крім того, в постанові КМ України № 870 від 09.10.2019 р. зазначено, що територіальні органи, які ліквідуються продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції та міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються.

Таким чином, судом встановлено, що новостворене Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є правонаступником ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Судом встановлено, що Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законами, зокрема Законом України «Про центральні органи виконавчої влади», де, крім іншого, у статті 5 визначені повноваження Уряду щодо реорганізації та ліквідації центральних органів виконавчої влади, її територіальних підрозділів.

Верховний суд України в постанові від 04.03.2014 р. по справі № 21-8а14 зазначив, що «Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган».

Відповідно ч.1 ст.4 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державна служба здійснюється з дотриманням принципу верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави та забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Згідно статті 5 Закону України «Про державну службу » відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно зі статтею 5-1 КЗпП України «держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи».

Зазначене свідчить, що процедура вивільнення державних службовців з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу чи його реорганізації, регулюється законодавством про працю, зокрема, КЗпП України.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 р. у справі N 816/979/17 (провадження N К/9901/3920/17) і в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права для спірних правовідносин в даній справі.

Згідно статті 36 КЗпП України встановлено, що «у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40)».

Тому, з врахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на підставі цього розпорядчого акту Кабінету Міністрів України фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація ГТУЮ у Кіровоградській області шляхом його злиття разом з ГТУЮ у Запорізькій області і ГТУЮ у Дніпропетровській області у Південно Східне МРУМЮ, яке визначено правонаступником територіальних органів Мін`юсту, що припиняються, у тому числі в частині виконання їх повноважень та функцій і ГТУЮ у Кіровоградській області, як державний орган, зобов`язане дотримуватися у спірній ситуації процедури припинення державної служби, встановленої для реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно частин другої і третьої статті 5 даного Закону відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачене законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Усталеною є також судова практика застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, з приводу яких виник спір.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) регламентована положеннями частини другої статті 40, статей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи, до яких можна віднести обов`язок роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та вчинити дії щодо працевлаштування працівника, в тому числі з урахуванням переважного права на залишення на роботі, а також заборону на звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності або відпустки, крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» №117-1Х стаття 40 КЗпП України доповнена частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Крім того, після внесених Законом України №117-1Х змін до статті 87 Закону України «Про державну службу» «1. Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:, зокрема,1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу;…».

А в частині процедури звільнення з цих підстав дана стаття містила єдину норму про можливість видання наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності або відпустки державного службовця із зазначенням дати звільнення та в ній було відсутнє будь-яке правове регулювання правовідносин, пов`язаних із звільненням державних службовців у випадку реорганізації або ліквідації державного органу, що свідчить про неврегульованість цим Законом відповідних правовідносин.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при проведенні заходів з припинення одних та одночасного утворення інших територіальних органів Міністерства юстиції України ГТУЮ у Кіровоградській області як юридична особа публічного права, з якою позивач перебував у трудових відносинах, мало додержуватися встановленого КЗпП України порядку вивільнення працівників, в основу якого покладено вимогу щодо працевлаштування працівників ліквідованої (реорганізованої) установи.

Так, Верховний Суд України в постанові від 01.04.2015 р. по справі №6-40цс15 сформулював правову позицію, згідно чого власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом і в постановах від 09.10.2019 р. по справі №208/3390/16-а та від 24.04.2020 р. по справі №824/168/19-а.

Крім того, відповідно статті 22 Закону України «Про державну службу» «5. У разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

А згідно статті 41 Закону «1. Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець».

Таким чином, встановлено, що згідно Закону України «Про державну службу» працевлаштування державного службовця у випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу передбачає його переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу. Переведення у такому випадку відбувається за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Так, відповідно штатного розпису на 2019 р. ГТУ юстиції у Кіровоградській області, затвердженого 26.02.2019 р. з подальшими змінами, в управлінні налічувалося 453 штатних посад, серед яких були посади першого заступника начальника, заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальник Управління державної виконавчої служби та заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації начальника Управління державної реєстрації, яку займав позивач.

А згідно штатного розпису на 2019 р. Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, затвердженого 04.11.2019 р., в управлінні налічувалося 2 118 штатних посад, серед яких налічуються посади: першого заступника начальника міжрегіонального управління, заступника начальника міжрегіонального управління у Запорізькій області, заступника начальника міжрегіонального управління у Кіровоградській області, заступника начальника міжрегіонального управління начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, заступника начальника міжрегіонального управління начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області, заступника начальника міжрегіонального управління начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області.

Однак, як слідує з матеріалів справи, ГТУЮ у Кіровоградській області не вжило жодних заходів з метою працевлаштування ОСОБА_1 , обмежившись виключно попередженням про наступне звільнення за два місяці до запланованої дати.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3)працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Таким чином, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

З матеріалів справи та з пояснень представників відповідачів не вбачається, що керівництвом при звільненні працівників проводився будь який аналіз на встановлення переважного права на залишення на посаді.

Також відповідачами не доведений факт відсутності вакантних посад, на які міг би претендувати позивач у новоствореному Південно Східному МРУМЮ.

Слід зазначити, що припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Як підтверджується матеріалами справи, при попередженні позивача про наступне звільнення та в подальшому, до прийняття оскаржуваного наказу, жодна посада позивачу не пропонувалась.

Відповідачами також не було враховано обставини, щодо умов продуктивності праці, кваліфікації та досвіду трудової діяльності позивача серед інших працівників управління.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачами не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що під час звільнення позивача з посади заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, з`ясовувалося, чи мав позивач переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, не перевірялася кваліфікація, досвід трудової діяльності, сімейний стан позивача, та інше.

Не надано жодних доказів того, чи пропонувались позивачу вакантні посади, взагалі чи доводилась інформація про наявність чи відсутність таких посад у новоствореному управлінні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідачів, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели належними засобами доказування правомірність оскаржуваного наказу прийнятого відносно позивача.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, тому оскаржуваний наказ про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Однак, беручи до уваги вищевикладене, на думку колегії суддів, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який виключатиме можливість подальшого звернення до суду за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, є поновлення його на рівнозначній посаді в новоствореному Південно Східному МРУМЮ з 26.12.2019 р.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Оскільки судом встановлений факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 26.12.2019 р. по день винесення рішення - 09.06.2021 р. є періодом вимушеного прогулу позивача та складає 361 день.

Відповідно довідки від 17.02.2020 р. та розрахункового листа за грудень 2019 р. середньоденна заробітна плата становить 1970,29 грн, в зв`язку з чим середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 711 274,69 грн.

Згідно інформації Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості за період з 21.01.2020 р. по 14.01.2021р. ОСОБА_1 нараховано та виплачено 102 237,20 грн.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 609 037,49 грн (711 274,69 грн.- 102 237,20 грн), а середній заробіток у межах платежів за один місяць становить 41 376,09 грн.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення про поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 41 376,09 грн. виконуються негайно.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати, прийняти нову постанову. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» від 23.12.2019 р. № 4178/к; поновити ОСОБА_1 в Південно Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції на рівнозначній посаді з 26.12.2019 р. та стягнути з Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2019 р. по 09.06.2021 р. в розмірі 609 037,49 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць в сумі 41 376, 09 грн звернути до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 315,317,321,322,325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» від 23.12.2019 р. № 4178/к.

Поновити ОСОБА_1 в Південно Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції на рівнозначній посаді з 26.12.2019 р.

Стягнути з Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2020 р. по 09.06.2021 р. в розмірі 609 037,49 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць в сумі 41 376, 09 грн звернути до негайного виконання.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова