Справа № 160/16232/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
24.02.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я Виконавчого комітету Криворізької міської ради, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Управління охорони здоров`я Виконкому Криворізької міської ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації за самостійне зубопротезування як інваліду 2 групи внаслідок війни згідно з п.2 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
- визнати протиправними дії Управління охорони здоров`я Виконкому Криворізької міської ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації за самостійне зубопротезування, як інваліду 2 групи внаслідок війни, згідно з п.2 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
- зобов`язати Управління охорони здоров`я Виконкому Криворізької міської ради здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 компенсації за самостійне зубопротезування, як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, згідно з п. 2 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 85 960, 00 грн.
В означеній ухвалі суд встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, додатково попередивши, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на 26.02.2021 відповідачем не надано до суду відзиву на позовну заяву, як і заперечень або пояснень.
Згідно із ч. 4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).
Заяв або клопотань від відповідача до суду також не надходило.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є інвалідом війни ІІ групи та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Саксаганської районної у місті Кривий Ріг ради.
Згідно матеріалів справи, позивач з 2020 року перебував на лікуванні у Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська стоматологічна поліклініка №5» Криворізької міської ради, що також підтверджується його медичною карткою.
У лютому 2020 року позивач перебував на лікуванні у приватного підприємства «Провентус-КР», яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідно до рішення Криворізької міської ради «Про затвердження Положення про управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради» №3857 від 26.06.2019, Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради є самостійним структурним підрозділом виконавчого комітету міської ради, підзвітне й підконтрольне міської раді, підпорядковане виконкому міської ради та міському голові.
Управління, у межах наданих йому повноважень, зобов`язане забезпечувати як головний розпорядник бюджетних коштів отримання бюджетних призначень на підставі рішень міської ради про міський бюджет, розподіл та доведення до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня у встановленому порядку бюджетних асигнувань.
Таким чином, враховуючи наведене вище, Управління охорони здоров`я Криворізької міської ради є належним відповідачем у справі.
Рішенням Криворізької міської ради №1182 від 21.12.2016 затверджено Програму соціального захисту окремих категорій мешканців м.Кривого Рогу на 2017 -2021 роки.

Додатком 2 до Програми визначено на забезпечення безкоштовним зубопротезуванням пільгових категорій громадян на 2020 рік 5 439 000,00 грн., на 2021 рік 5 759 000, 00 грн., на 2022 рік 6 088 000,00 грн. та встановлено, що Управління є відповідальним виконавцем міської Програми соціального захисту окремих категорій мешканців м.Кривого Рогу.

ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління охорони здоров`я Виконкому Криворізької міської ради із заявою від 17.09.2020, який просив відшкодувати йому кошти за самостійне зубопротезування, як інваліду війни II групи, у загальному розмірі 85 960, 00 грн.

Аналогічного змісту заяву від 17.09.2020 позивач направив на ім`я начальника Управління праці та соціального захисту населення Саксаганського району м.Кривого Рогу.

02.10.2020 Управлінням охорони здоров`я Виконавчого комітету Криворізької міської ради надано відповідь, в якій позивачу повідомлено, що усі кошти міського бюджету на безкоштовне зубопротезування пільгових категорій громадян у розмірі 5 692 000, 00 грн. використані до 01.07.2020.

06.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Комунального некомерційного підприємства "Криворізька міська стоматологічна поліклініка №5" Криворізької міської ради із листом, в якому звернувся з проханням надати відповідь на його звернення від 21.09.2020 стосовно надання довідки із поясненнями щодо підстав для відмови у проведенні в січні 2020 року операції по встановленню імплантантів на нижню щелепу та встановлення будь-якого протезу на ці імплантанти.

30.10.2020 позивачу була надала відповідь Комунального некомерційного підприємства "Криворізька міська стоматологічна поліклініка №5" Криворізької міської ради, згідно якої позивача повідомлено, що підприємство не проводить операції по встановленню імплантантів.

Не погодившись із відмовою відповідача у виплаті йому компенсації за самостійне зубопротезування, як інваліду 2 групи внаслідок війни згідно з п. 2 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду з означеним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Так, відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особам надаються пільги у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993.

Згідно з п.2 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993, передбачає, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги, у тому числі, позачергове безплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів), безплатне забезпечення іншими протезами і протезно-ортопедичними виробами.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», особам з інвалідністю і дітям з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо), а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом - за наявності відповідного медичного висновку.

Отже, аналізуючи вказані норми, слід зробити висновок про те, що позивач має право на отримання медичних послуг щодо протезування зубів.

Між тим, згідно матеріалів справи, судом встановлено, що у період з лютого по серпень 2020 року позивачу, за рахунок його власних коштів, було встановлено 4 імплантанти, незнімний протез та повний знімний пластинчатий протез із безкольорової пластмаси на загальну суму 85 960, 00 грн. Приватним підприємством "Провентус-КР", про що також зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві.

Таким чином, позивачу встановлено 4 імплантанти, незнімний протез та повний знімний пластинчатий протез із безкольорової пластмаси приватним підприємством.

Як зазначив відповідач, у листі від 16.09.2020 на звернення позивача, що за рахунок державного бюджету здійснюється забезпечення іншими протезами і протезно-ортопедичними виробами відповідно до п. 2 ст. 13 вищезазначеного закону.

Таким чином, на думку Управління відшкодування коштів за самостійне зубопротезування позивачеві не передбачено.

Суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон № 280/97-ВР), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону №280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Положеннями статті 60 Закону №280/97-ВР визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на заклади охорони здоров`я. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

У відповідності до підпунктів 1, 8 пункту «а» статті 32 Закону №280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо: управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; сприяння роботі творчих спілок, національно-культурних товариств, асоціацій, інших громадських та неприбуткових організацій, які діють у сфері охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, роботи з молоддю.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих норм слідує, що міська рада від імені територіальної громади здійснює управлінські функції у сфері управління закладами охорони здоров`я шляхом прийняття відповідних актів.

Відповідно до положень статті 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулює суспільні відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості визначає Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ від 19.11.1992 (далі - Закон №2801-XII).

За наведеним у статті 3 Закону № 2801-XII визначенням, заклад охорони здоров`я юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників; охорона здоров`я - система заходів, які здійснюються органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, закладами охорони здоров`я, медичними та фармацевтичними працівниками і громадянами з метою збереження та відновлення фізіологічних і психологічних функцій, оптимальної працездатності та соціальної активності людини при максимальній біологічно можливій індивідуальній тривалості її життя.

Положеннями статей 7, 8 Закону №2801-XII закріплено, що держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом: а) створення розгалуженої мережі закладів охорони здоров`я; б) організації і проведення системи державних і громадських заходів щодо охорони та зміцнення здоров`я; в) фінансування надання всім громадянам та іншим визначеним законом особам гарантованого обсягу медичних і реабілітаційних послуг та лікарських засобів у порядку, встановленому законом; г) здійснення державного і можливості громадського контролю та нагляду в сфері охорони здоров`я; д) організації державної системи збирання, обробки і аналізу соціальної, екологічної, спеціальної медичної та реабілітаційної статистичної інформації; е) встановлення відповідальності за порушення прав і законних інтересів громадян у сфері охорони здоров`я.

Держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист.

Кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, до якої належать: екстрена медична допомога; первинна медична допомога; вторинна (спеціалізована) медична допомога, що надається за медичними показаннями у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; третинна (високоспеціалізована) медична допомога, що надається за медичними показаннями у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; паліативна допомога, що надається за медичними показаннями у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Держава гарантує безоплатне надання медичної допомоги у державних та комунальних закладах охорони здоров`я за епідемічними показаннями. Держава також гарантує безоплатне проведення медико-соціальної експертизи, судово-медичної та судово-психіатричної експертизи, патологоанатомічних розтинів та пов`язаних з ними досліджень у порядку, встановленому законодавством.

Держава гарантує громадянам України та іншим визначеним законом особам надання необхідних медичних послуг та лікарських засобів за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах та в порядку, встановлених законодавством.

У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди.

Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Розроблення галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я, проведення державної оцінки медичних технологій здійснюються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 18 Закону №2801-XII (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань.

Постановою Кабінету Міністрів України №955 від 11.07.2002 затверджено Програму подання громадянам гарантованої державою безоплатної медичної допомоги (далі - Програма).

Цією Програмою, розробленою на підставі базових показників формування витрат на охорону здоров`я в бюджетах усіх рівнів, визначається перелік видів медичної допомоги, яка подається населенню безоплатно, обсяги безоплатної медичної допомоги, нормативи фінансування охорони здоров`я на 1 жителя, які забезпечують подання гарантованих обсягів медичної допомоги.

На основі Програми і методичних рекомендацій щодо порядку формування та економічного обґрунтування регіональних програм подання громадянам гарантованої державою безоплатної медичної допомоги, що затверджуються МОЗ (далі - методичні рекомендації), органи виконавчої влади розробляють і затверджують регіональні програми подання громадянам гарантованої державою безоплатної медичної допомоги, якими можуть передбачатися додаткові обсяги подання та види медичної допомоги за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Пунктом 2 Програми визначено перелік видів безоплатної медичної допомоги.

Зокрема, за приписами означеного пункту, державними та комунальними закладами охорони здоров`я подається безоплатна медична допомога таких видів: швидка та невідкладна - на догоспітальному етапі станціями (відділеннями) швидкої медичної допомоги, пунктами невідкладної медичної допомоги у стані, що загрожує життю людини; амбулаторно-поліклінічна; стаціонарна - у разі гострого захворювання та в невідкладних випадках, коли потрібне інтенсивне лікування, цілодобовий медичний нагляд та госпіталізація, в тому числі за епідемічними показаннями, дітям, вагітним та породіллям, хворим за направленнями медико-соціальних експертних комісій, лікарсько-консультативних комісій; невідкладна стоматологічна допомога (у повному обсязі - дітям, інвалідам, пенсіонерам, студентам, вагітним, жінкам, які мають дітей до 3 років); долікарська медична допомога сільським жителям; санаторно-курортна допомога інвалідам і хворим у спеціалізованих та дитячих санаторіях; утримання дітей у будинках дитини; медико-соціальна експертиза втрати працездатності.

Безоплатна медична допомога перелічених видів подається дозволеними до застосування в Україні методами діагностики та лікування (відповідні протоколи, стандарти), включаючи лікарські засоби, кров та її компоненти і препарати, апаратуру, лабораторні та інші дослідження з використанням наявної матеріально-технічної бази.

Дослідивши докази по справі, судом встановлено, що у 2019 році Виконком Криворізької міської ради прийняв рішення про залучення додаткових коштів з міського бюджету для зубопротезування пільгових груп населення.

Згідно рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради №100 від 13.02.2019 був затверджений Порядок зубопротезування пільгових груп населення (далі - Порядок).

Пункт 3 Порядку наголошує, що безкоштовне зубопротезування за кошти міського бюджету надається громадянам, які зареєстровані та проживають у м.Кривий Ріг та станом на 01 січня поточного року перебувають на відповідному обліку у стоматологічній поліклініці за місцем проживання.

Пункт 9 Порядку забороняє відшкодування коштів міського бюджету у разі проведення самостійного стоматологічного зубопротезування.

Судом встановлено, що 24.12.2019 на сесії міської ради було прийнято рішення про «Міський бюджет м.Кривий Ріг на 2020 рік» за №4310.

Так, за змістом означеного рішення, в рамках бюджету на безкоштовне зубопротезування пільгових громадян населення було виділено 5 692 000, 00 грн.

За змістом листа відповідача за вих. №П-289-3 від 02.10.2020, встановлено, що на теперішній час всі кошти, що були виділені з міського бюджету, усіма стоматологічними поліклініками були використані до 01.07.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач у правовідносинах, що склалися діяв послідовно, обґрунтовано, з урахуванням приписів норм чинного законодавства та у встановленому порядку, а тому підстави вважати його дії протиправними відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 74 КАС України)

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст. 90 КАС України).

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242 - 246, 255, 262, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління охорони здоров`я Виконкому Криворізької міської ради (пл. Молодіжна, 1, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50101; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 КАС України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст судового рішення складений 26.02.2021.

Суддя О.В. Царікова