Справа № 140/3529/21
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3529/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФ України у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язання ГУ ПФ України у Волинській області призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є потерпілим (категорії 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.12.1992.

Позивач зазначає, що з 1970 року проживав у с. Старий Чорторийськ Маневицького району, а з 1995 року в с .Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області, де проживає і на даний час, які відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР №106 від 23.07.1993 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Посилаючись на пункт 3 частини першої статті 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначає, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Відтак, станом на 01.01.1993 позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років та продовжує проживати на даний час, що підтвердив відповідними довідками. Тому, на його думку, він має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку із чим, після досягнення 54 річного віку, позивач 21.02.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку.

Листом від 27.03.2020 відповідач повідомив, що рішенням від 26.02.2020 позивачу відмовлено у призначенні пенсії із 54-річного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме - проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. Підставою для прийняття такого рішення послужило те, що позивач працював в Управлінні будівництва Рівненської АЕС треста Південатоменергобуд м. Рівне (м. Вараш Атомна електростанція) з 26.08.1983 по 13.10.1983, з 08.04.1987 по 08.08.1988, з 28.10.1983 по 26.12.1986 служба в Радянській армії, та з 16.08.1988 по 01.11.1990 в виробничому об`єднанні Львіватоменергоремонт м. Львів, тому період проживання позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 02 роки 05 місяців 18 днів, а тому не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Будь-яких інших обставин для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ГУ ПФ України у Волинській області не наведено.

Позивач вказує, що довідкою Старочорторийської сільської ради Маневицького району від 29.01.2020 №162 підтверджується його реєстрація та проживання в період з 1970 року по 16.10.1995 в с. Старий Чорторийськ Маневицького району Волинської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР №106 від 23.07.1993 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Факт перебування та проживання позивача в с. Старий Чорторийськ Маневицького району можуть підтвердити свідки, які постійно проживали та були прописані у одному населеному пункті з позивачем, а також те, що працюючи у м. Вараш (Кузнецовську) Рівненської області на атомній електростанції позивач на роботу і додому добирався щодня автобусом. Крім того, 18.07.1987 позивач одружився, а 18.07.1988 та 13.04.1992 народилися діти (місце народження с. Старий Чорторийськ Маневицького району), у яких також наявні посвідчення потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС, та які до 1995 року (переїзду у с. Раків Ліс Камінь-Каширського району) перебували на обліку в амбулаторії с. Старий Чорторийськ Маневицького району.

Періоди роботи позивача на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення доводить лише факт його роботи там, а не проживання. Таким чином, одна з умов Закону (проживання на території дотримана), тобто факт роботи не заперечує факту проживання, а наявність довідки про проживання лише підтверджує, що станом на 01 січня 1993 року позивач постійно проживав та перебував у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Крім того, позивач вказує, що видача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 3) підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року він прожив або відпрацював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Вважає, що відповідно до вимог ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи він має право на зниження пенсійного віку на 6 років та достатній страховий стаж для надання пенсії із зменшенням пенсійного віку.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

У відзиві на позов від 22.04.2021 №0300-0802-7/18794 представник відповідача позовних вимог не визнала. Вважає, що рішення №83 від 26.02.2020 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняте правомірно. Зокрема, з поданих позивачем документів для призначення пенсії, визначених пп. 1-5 п. 2.1 Порядку встановлено, що він являється потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням та згідно довідки №162 від 29.01.2020, виданої Старочорторийською сільською радою Маневицького району Волинської області ОСОБА_1 зареєстрований і проживав у с. Старий Чорторийськ, Маневицького району, Волинської області з 1970 по 16.10.1995, а з 16.10.1995 по даний час - зареєстрований і проживає у с. Раків Ліс, Камінь-Каширського району, Волинської області відповідно до довідки №576 від 05.02.2020, виданої Раків-Ліською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, та які відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Однак, довідка №162 від 29.01.2020, видана Старочорторийською сільською радою Маневицького району Волинської області про період проживання позивача на території радіоактивного забруднення у с. Старий Чорторийськ, Маневицького району, Волинської області з 1970 по 16.10.1995 містить суперечливі відомості та не може бути повністю врахована відповідачем при призначенні пенсії позивачу, оскільки ОСОБА_1 з 28.10.1983 по 26.12.1986 прохидив військову строкову службу, з 08.04.1987 по 08.08.1988 працював в Управлінні будівництва Рівненської АЕС м. Рівне, з 16.08.1988 по 01.11.1990 працював у виробничому об`єднанні Львіватоменергоремонт м. Львів (згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я позивача та довідки №15 виданої 11.02.2020 Камінь-Каширським районним військовим комісаріатом).

Факт перебування на обліку дітей позивача в амбулаторії с. Старий Чорторийськ, Маневицького району, Волинської області та наявність у них посвідчення потерпілого внаслідок ЧАЕС, пояснення свідків, на думку Головного управління не можуть розцінюватись, як докази постійного проживання позивача на території радіоактивного забруднення, оскільки при зверненні за призначенням пенсії вони подані не були і не оцінювались органом ПФУ, а лише підтверджують факт звернення за медичною допомогою дітей позивача та наявність у них певних пільг.

З огляду на вищевказане, позивач станом на 01 січня 1993 прожив на території радіоактивного забруднення менше ніж 3 роки (з врахуванням факту роботи та проходженням військової строкової служби на території, що не відноситься до зони добровільного гарантованого відселення), а саме - 2 роки 05 місяців 18 днів, початкова величина зниження пенсійного віку до позивача не застосовується (проходив військову строкову службу) ), а відтак не має права на пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З наведених підстав просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою судді від 12.04.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі та на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (а.с.30).

Ухвалою суду від 11.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, залишено без руху, надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви шляхом обґрунтування дотримання строку звернення до суду з даним позовом, або ж звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду, вказавши інші підстави для поновлення строку та додавши докази поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 05.07.2021 продовжено розгляд даної справи.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.12.1992 (а.с.14).

ОСОБА_1 21.02.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. До заяви долучив:

трудову книжку НОМЕР_2 та документи про стаж, а саме довідку від 29.01.2020 №114/06-35/2-19, видану КП «Маневицька центральна районна лікарня»; довідку про проходження військової служби від 11.02.2020 №15; довідки КП «Маневицька центральна районна лікарня» від 11.02.2020 №26 та ДП «Камінь-Каширський лісгосп» від 05.02.2020 №124 про заробітну плату для обчислення пенсії; довідки Старочорторийської сільської ради Маневицького району Волинської області №162 від 29.01.2020 та Раків-Ліської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області №576 від 05.02.2020 про місце проживання (реєстрації) та роботи особи; посвідчення постраждалих від ЧАЕС серії НОМЕР_1 від 17.12.1992 (3 категорія), серії НОМЕР_3 від 02.08.1993, серії НОМЕР_4 від 02.08.1993; свідоцтва про народження дітей; диплом про навчання; паспорт громадянина України (а.с.8-26).

ГУ ПФ України у Волинській області листом №0300-0315-8/7350 від 27.03.2021 повідомило позивача про прийняття рішення №83 від 26.02.2020, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відмова мотивована тим, що на момент звернення ОСОБА_1 досяг 54-річного віку. Відповідно до статті 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема: - які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсія призначається із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на три роки та додатково на один рік за два роки проживання, роботи, але не більше як шість років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років. Для осіб, які набули права на зменшення пенсійного віку на 6 років, а саме - після досягнення 54-річного віку, у 2020 році, необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком становить 21 рік (стаж, передбачений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку).

Згідно довідки №162 від 29.01.2020, виданої Старочорторийською сільською радою Маневицького району на підставі погосподарських книг, позивач був зареєстрований та проживав у с. Старий Чорторийськ з 1970 по 16.10.1995 та згідно довідки №576 від 05.02.2020, виданої Раків-Ліською сільською радою Камінь-Каширського району на підставі погосподарських книг, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 з 16.10.1995 по теперішній час.

Згідно записів трудової книжки від 25.08.1983 серії НОМЕР_5 позивач працював в Управлінні будівництва Рівненської АЕС треста Південатоменергобуд м. Рівне з 26.08.1983 по 13.10.1983, з 28.10.1983 по 26.12.1986 служба в Радянській армії, з 08.04.1987 по 08.08.1988 робота в Управлінні будівництва Рівненської АЕС м. Рівне та з 16.08.1988 по 01.11.1990 в виробничому об`єднанні Львіватоменергоремонт м. Львів.

3 урахуванням викладеного, та враховуючи факт відсутності роботи чи проживання на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року становить 2 роки 05 місяців 18 днів. Враховуючи той факт, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожив в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років, для зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи немає підстав (а.с.27).

Не погоджуючись з таким діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України. Так у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Таким чином, як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV право на пенсію за віком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без урахування статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), набуде при досягненні 60-річного віку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Статтею 15 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

За змістом пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

У пункті 3 частини першої статті 14 Закону №796-XII визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону №796-XII.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому приміткою до цього пункту визначено, що початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону (частина третя статті 55 Закону №796-XII).

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи від 23.07.1991 №106 с. Старий Чорторийськ Маневицького району Волинської області та с. Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до положень статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Приписами підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 65 Закону №796-XII посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

У відповідності до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №551) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

За змістом абзацу 6 Порядку №551 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Отже, аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Поряд з цим суд наголошує, що документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом №796-XII, є виключно посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Різного роду довідки про період роботи у зоні відчуження, евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21.11.2006 у справі № 21-1048во06 та від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17), від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.

Отже, видача позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 3) підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року він прожив або відпрацював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Зазначене посвідчення недійсним не визнавалось, його статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи не оспорюється; доказів фактичного проживання або реєстрації місця проживання ОСОБА_1 станом на 1 січня 1993 року в іншому місці, аніж с. Старий Чорторийськ Маневицького району Волинської області відповідач, як суб`єкт владних повноважень, суду не надав.

Судом установлено, що звертаючись до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії, окрім посвідчення, потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , виданого 17.12.1992 Волинською обласною державною адміністрацією, позивачем також надано довідку Старочорторийської сільської ради Маневицького району №162 від 29.01.2020 на підставі погосподарських книг, якою підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 1970 по 16.10.1995, та довідку Раків-Ліської сільської ради Камінь-Каширського району №576 від 05.02.2020 на підставі погосподарських книг, якою підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 16.10.1995 по теперішній час, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи (а.с.14,16-17).

Разом з тим, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно із статтею 55 Закону № 796-ХІІ (з підстав проживання позивачем в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років станом на 01.01.1993), відповідач вказав, що позивач постійно проживав і був зареєстрований в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року - 2 роки 05 місяців 18 днів.

З положень статті 55 Закону №796-XII, умовами надання пенсії за віком ОСОБА_2 із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є: наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно статті 55 Закону №796-XII. Початкова величина зниження пенсійного віку (на три роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідачем не заперечується та не ставилось під сумнів, що у позивача наявний страховий стаж необхідний для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII .

Таким чином, ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 постійно проживав в зоні гарантованого добровільного відселення в с. Старий Чорторийськ Маневицького району Волинської області (з 1970 по 16.10.1995), яке віднесене до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 не менше трьох років.

Крім того, суд вважає за належне зазначити, що періоди роботи позивача на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення доводить лише факт його роботи там, а не проживання. Таким чином, одна з умов Закону (проживання на території дотримана), тобто факт роботи не заперечує факту проживання, а наявність довідки про проживання лише підтверджує, що станом на 01 січня 1993 року позивач постійно проживав та перебував у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Із врахуванням положень пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII зменшення пенсійного віку для потерпілих від Чорнобильської катастрофи (особам, які постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років) становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території зони гарантованого добровільного відселення в с. Старий Чорторийськ Маневицького району Волинської області був зареєстрований та фактично проживав з 1970 по 16.10.1995, що становить більше 3 років та, в подальшому, також проживав на території зони гарантованого добровільного відселення с. Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області з 16.10.1995 по теперішній час, тому, на переконання суду, позивач має право на зменшення пенсійного віку на 6 років (згідно із статтею 55 Закону № 796-ХІІ - 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років), тобто на призначення пенсії після досягнення 54 річного віку, за наявності відповідного стажу.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду належними та допустимими доказами правомірність своїх дій щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, з огляду на що позов належить задовольнити шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, суд вважає, що клопотання ГУ ПФУ у Волинській області про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем передбаченого частиною другою статті 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду (у понад річний строк) не підлягає до задоволення, оскільки при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, в першу чергу, з боку держави.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Волинській області необхідно стягнути судові витрати у розмірі 908,00 грн, сплачені квитанцією від 01.04.2021 № (а.с.7).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026 Волинська область, місто Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, )

Суддя Т.М. Димарчук