Справа № 480/3308/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 р.Справа № 480/3308/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2021, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 22.03.21 року по справі № 480/3308/20

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької обласної прокуратури , Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допомоги по тимчасовій непрацездатності та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Запорізької області (далі також відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії № 2 від 08.04.2020 (фактично рішення комісії датовано 09.04.2020 а.с. 70, ІІ том) № 273 про неуспішне проходження начальником управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області № 726к від 29.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області з 30.04.2020;

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури з 30.04.2020;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби Запорізької обласної прокуратури або на посаді, що є рівнозначною посаді начальника управління Запорізької обласної прокуратури з 30.04.2020;

- стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30.04.2020 і до моменту фактичного поновлення на роботі із розрахунку 7712,30 грн за один день;

- зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності від 04.05.2020 серії АДЧ № 131497;

- стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням у розмірі 100 000 гривень.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано Наказ прокурора Запорізької області від 29.04.2020 за № 726к про звільнення з 30.04.2020 ОСОБА_1 із посади начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області з 01.05.2020.

Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.05.2020 по 10.03.2021 у розмірі 383505,12 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із Запорізької обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області та стягнення з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 36737,64 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів звернуто до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Офіс Генерального прокурора посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки висновки суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача у зв`язку з відсутністю ліквідації, реорганізації органу прокуратури або скорочення кількості прокурорів не ґрунтуються на нормах закону. Зазначає, що Сумський окружний адміністративний суд дійшов помилкового висновку про порушення принципу юридичної визначеності при звільненні прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 без зазначення одного з юридичних фактів, перелічених у цій нормі, у зв`язку з яким відбулося звільнення.

Також, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Запорізька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує, що юридичним фактом, який зумовлює звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури, яке за висновками суду першої інстанції є правомірним. Зазначає про невірний розрахунок середнього заробітку судом першої інстанції.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористався.

Сторони по справі про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, зокрема, відповідно до п. 16 Розділу VII. "Перехідні положення" КАС України та ч. 2 ст. 38 КАС України (в редакції до 15.12.2017) на зазначені ними адреси електронної пошти.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом прокурора Запорізької області від 13.12.2019 за № 2274к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області після звільнення з посади заступника прокурора Запорізької області-начальника управління представництва інтересів держави в суді.

З указаного часу позивач працював на зазначеній посаді до 30.04.2020 включно.

19.09.2019 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - «Закон № 113-ІХ»), яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур. Наведений закон набув чинності 25.09.2019.

29.04.2020 прокурором Запорізької області видано Наказ № 726к про звільнення позивача з 30.04.2020 з посади начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Підставою для цього стало рішення кадрової комісії № 273 від 09.04.2020.

Позивачем успішно складено іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

За наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (другий етап атестації) ОСОБА_1 , відповідно рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 08.04.2020 за № 273, набрав 88 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту. Відповідно, позивача не було допущено до проходження наступного етапу атестації і в подальшому прийнято оскаржуваний наказ про його звільнення з посади начальника управління прокуратури Запорізької області.

При цьому, прокурор Запорізької області при винесенні зазначеного Наказу про звільнення керувався положеннями ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Вважаючи протиправним та необґрунтованим Наказ прокурора Запорізької області № 726к від 29.04.2020 та рішення кадрової комісії № 2 від 09.04.2020 за № 273, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам щодо юридичної визначеності, є протиправним та підлягає скасуванню, а необхідним та ефективним способом порушеного права ОСОБА_1 є поновлення його на посаді, з якої було незаконно звільнено, зі стягненням із Прокуратури Запорізької області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційних скарг, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 7 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Відповідно до пункту 9, 11 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення", зазначеного закону, атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором, кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Наказом Генерального прокурора від 07.10.2019 за № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі Порядок № 221).

Відповідно до п. п. 2 - 4 розділу I Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Згідно з п. п. 6, 8, 9, 10 розділу I Порядку атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку. Заява підписується прокурором особисто.

Стаття 11 Закону України «Про прокуратуру» визначає повноваження керівника обласної прокуратури, у тому числі призначати на посади та звільняти з посад прокурорів обласних та окружних прокуратур у встановленому цим Законом порядку, шляхом видання відповідних наказів.

Згідно з п. 3 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

За приписами п. 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до п. п. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

У постанові від 24.04.2019 у справі № 815/1554/17 Верховний Суд дійшов висновку про наявність у п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» двох окремих підстав для звільнення прокурора із займаної ним посади: 1. ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду; 2. скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Наявність двох окремих підстав для звільнення покладає на роботодавця обов`язок щодо зазначення в наказі про звільнення конкретної підстави, визначеної цим пунктом. Вказівка в наказі про звільнення на зазначену вище норму без відповідної конкретизації підстави для звільнення, породжує для звільненої особи негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення. Також судом зроблено висновок про те, що сама лише зміна назви Генеральної прокуратури на Офіс Генерального прокурора не створює підстав для видання наказу про звільнення прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

Судовим розглядом установлено та не заперечується учасниками справи, що позивачем 15.10.2019 було подано заяву за встановленим зразком про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Позивачем успішно складено іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Відповідно до наданих матеріалів іспиту та відомості результатів тестування, ОСОБА_1 брав участь у складанні іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки за результатами якого набрав 88 балів (т. ІІ а.с. 70), що підтверджується відповідним рішенням Кадрової комісії № 2 від 09.04.2020 за № 273 (а.с. 70, ІІ том) та Протоколом № 5 засідання Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09.04.2020 (а.с. 71-80, ІІ том). Комісією було сформовано списки осіб, які за результатами тестування на загальні здібності і навички набрали менше 93 балів (Додаток № 2 до Протоколу № 5 від 09.04.2020) (а.с. 83, ІІ том).

29.04.2020 прокурором Запорізької області видано Наказ № 726к (а.с. 56, І том) про звільнення позивача 30.04.2020 з посади начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області на підставі ст. 11, пункту 2 частини другої статті 41 Закону України «Про прокуратуру», підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

У Наказі № 726к від 29.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 також не зазначено конкретної підстави звільнення, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам щодо юридичної визначеності.

Відповідно до Наказу Офісу Генерального прокурора № 410 від 03.09.2020 проведено перейменування без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі назву юридичної особи «Прокуратура Запорізької області» змінено на «Запорізька обласна прокуратура».

Згідно з Наказом Офісу Генерального прокурора № 414 від 08.09.2020 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

Жодними дослідженими судом доказами не підтверджується вчинення будь-яких дій, пов`язаних з ліквідацією чи реорганізацією прокуратури Запорізької області. З наведених же наказів убачається, що було проведено лише зміну назви відповідача на Запорізьку обласну прокуратуру. Крім того, таке перейменування відбулось пізніше видання наказу про звільнення позивача

Також, відповідачами не подано ніяких доказів для підтвердження скорочення посад прокурорів на момент звільнення позивача, зокрема тієї посади, яку обіймав позивач.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що на момент видання Наказу № 726к від 29.04.2020 та на момент фактичного припинення трудових відносин з позивачем 30.04.3030 не існувало обставин, визначених як підстава для звільнення з огляду на приписи п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», є обґрунтованим.

Посилання відповідачів на те, що сам факт неуспішного проходження позивачем атестації є достатньою підставою для його звільнення колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

За змістом п. п. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури. Наведена норма не визначає факт неуспішного проходження атестації як самостійну та окрему підставу для звільнення прокурора, а містить посилання на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", яка, у свою чергу, передбачає підстави для звільнення прокурора, але така підстава як непроходження атестації серед них відсутня. Застосування п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" можливе лише за наявності факту ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Виходячи зі змісту наведених норм, висновок суду першої інстанції про те, що звільнення прокурора у такому випадку можливе за умови одночасного існування обставин у вигляді неуспішного проходження прокурором атестації та однієї з обставин у вигляді ліквідації, реорганізації прокуратури, скорочення посад, є правомірним.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Наказ Прокуратури Запорізької області № 726к від 29.04.2020 є протиправним та підлягає скасуванню, а необхідним та ефективним способом порушеного права ОСОБА_1 , є поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Щодо вимог про стягнення з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30.04.2020 і до моменту фактичного поновлення на роботі із розрахунку 7712,30 грн за один день, колегія суддів зазначає таке.

Поновлення прокурора на посаді не врегульовано Законом України «Про прокуратуру», а отже, підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

За частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В даному випадку судовим розглядом встановлено протиправність звільнення позивача, що має наслідком поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вирішення питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з визначенням розміру такого заробітку здійснюється за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Вказаний показник розраховується відносно календарних, а не робочих днів, з виключенням із розрахунку виплат, які не підлягають врахуванню, а саме: відпускних та лікарняних.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 вересня 2016 року у справі № 6-419цс16, зазначеної судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до довідки від 19.11.2020 за № 21-644 вих-20, наданої відповідачем-1, середньодення заробітна плата позивача на посаді начальника управління прокуратури Запорізької області за період лютий-березень 2020 року становила 1792,08грн., середньомісячна - 36737,64 грн. (а.с. 3, 4, ІІІ том).

У зв`язку з викладеним, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, починаючи з 01 травня 2020 року (наступного дня після фактичного звільнення по 10 березня 2021 року (дату прийняття судом рішення у цій справі) складає 383505,12 грн, з урахуванням кількості днів вимушеного прогулу за період з 01.05.2020 по 10.03.2021 214 днів, (214 х 1792,08 грн. = 383505,12 грн.) і підлягає виплаті на користь позивача із відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що втрачений заробіток за час вимушеного прогулу позивача становить 383505,12 грн, який підлягає стягненню з відповідача Запорізької обласної прокуратури.

З огляду на приписи пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць правомірно звернуто судом першої інстанції до негайного виконання.

Отже, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши зазначені вище норми матеріального права та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційних скарг таких висновків не спростовують та свідчать про незгоду відповідачів із правовою оцінкою суду першої інстанції.

Згідно з приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 по справі № 480/3308/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 09.07.2021 року