Справа № 480/6605/20
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: І.Г. Шевченко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 р. Справа № 480/6605/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Чалого І.С.,

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.03.2021, м. Суми, повний текст складено 09.03.21 по справі № 480/6605/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просила визнати протиправним та скасувати розпорядження від 05.12.2019 ГУ ПФУ в Сумській області щодо незаконної відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії; зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 05.12.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження відділу з питань виплати пенсій № 1 Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 05.12.2019 про призупинення виплат пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 05.12.2019.

Стягнуто з на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м.Суми, вул.Пушкіна, буд.1, ) в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що громадяни України, які проживають за її межами, та громадяни інших країн, які переїхали на постійне місце проживання до України, мають право на призначення і виплату пенсій згідно із пенсійним законодавством України за умови, що це передбачено міжнародним договором України з тією державою, куди виїхав на постійне місце проживання пенсіонер. Судом першої інстанції не враховано ту обставину, що між Україною і Королівством Іспанія укладена угода про соціальне забезпечення громадян, яка підписана 07.10.1996 та ратифікована Верховною Радою України 17.12.1997, набула чинності з 27 березня 1998 року. З посиланням на постанову Правління Пенсійного фонду України від 23.04.1999 № 4-5, якою затверджено Інструкцію про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, стверджує, що позивач повинна була звернутися до головного управління з відповідною заявою про знаття з обліку, після реєстрації свого проживання мала б звернутись до уповноваженого державного органу країни свого проживання, до повноважень якого входить виплата пенсій, із зверненням про виплату пенсії. Оскільки позивач не дотрималася порядку, то головним управління правомірно було прийнято рішення відповідно до Закон № 1058-1V про зупинення виплати пенсії позивачу.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 2015 року було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV, що вбачається з позову та підтверджується копією пенсійного посвідчення позивача серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області 26.09.2019 прийнято рішення оформити ОСОБА_1 документи для виїзду на постійне проживання до Королівства Іспанії.

Управління Державної міграційної служби України в Сумській області листом від 18.11.2019 №5901.3.2-10213/59.2-19 проінформувало ГУ ПФУ в Сумській області про те, що 26.09.2019 ОСОБА_1 , прийнято рішення про оформлення документів для виїзду на постійне проживання до Королівства Іспанія; 18.11.2019 оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання (а.с.38).

Розпорядженням відділу з питань виплати пенсій №1 Управління з питань виплати пенсій ГУ ПФУ в Сумській області від 05.12.2019 виплата пенсії ОСОБА_1 була призупинена до з`ясування обставин, викладених у листі Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 18.11.2019 №5901.3.2-10213/59.2-19 (а.с.16,37).

Позивач, вважаючи прийняте рішення відповідача від 05.12.2019 протиправним, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України та не залежить від місця проживання особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Згідно з ч. 1 цієї статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

З дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону №1058-ІV, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, позивач, як громадянин України, проживаючи в Королівстві Іспанія, має такі ж конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

Більш того, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №428/6624/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Угода між Україною та Королівством Іспанія про соціальне забезпечення ратифікована Верховною Радою України 17.12.1997, застосовується стосовно України - до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується: 1) хвороби (тимчасової непрацездатності), вагітності та пологів (материнства); 2) нещасних випадків на виробництві, професійних захворювань та/або смерті з цих причин; 3) безробіття; 4) пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; 5) допомоги на поховання.

Як передбачено п.1.5 Інструкції про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, затвердженої 23.04.1999 постановою правління Пенсійного фонду України №4-5 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.05.2015 №10-1) (надалі - Інструкція № 4-5), пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення.

Отже, право позивача на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України та не залежить від місця проживання особи. Крім того, позивач не звертався до відповідача чи до компетентних органів Королівства Іспанія з заявою про переказ пенсії призначеної в Україні, що також є його правом, а не обов`язком.

Від так посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач після реєстрації свого проживання мала б звернутися до уповноваженого державного органу країни свого проживання, до повноважень якого входить виплата пенсій, із зверненням про виплату пенсії як на підставі правомірності прийнятого рішення відповідно до Закон № 1058-1V про призупинення виплати пенсії позивачу, колегія суддів відхиляє, адже в виходячи з норм статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 чинним законодавством взагалі не передбачено таку підставу для припинення виплати пенсії як виїзд на постійне місце проживання за кордон.

В свою чергу ініціювання питання виплати пенсії в порядку, що передбачений Інструкцією № 4-5, у випадку якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено виплату пенсії під час перебування за кордоном, є альтернативним (але не обов`язковим) варіантом виплати пенсії через уповноважених державних органів країни нового місця проживання за межами України, та не застосування такого порядку не може бути підставою для призупинення виплати пенсії.

Одночасно з цим, розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 05.12.2019 про призупинення виплати пенсії до з`ясування обставин, викладених у листі Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 18.11.2019 №5901.3.2-10213/59.2-19 (а.с.16,37), за своїм змістом і формою не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні вимог КАС України.

Отже, всупереч положенням ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" рішення про припинення виплати пенсії відповідачем не приймалось, а підстава, на якій фактично відбулось припинення виплати пенсії, також не відповідає вимогам закону, чого відповідач не спростував ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного вище, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі № 480/6605/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко