Справа № 460/1328/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/1328/21 пров. № А/857/10381/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.04.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання відмови протиправною, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за вислугу років на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення додаткового рішення суду І інстанції: 26.04.2021р., м.Рівне; дата складання повного тексту додаткового рішення суду І інстанції: 26.04.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

25.02.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. щодо відмови у перерахунку та виплаті йому з 01.04.2019р. пенсії відповідно до довідки Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України № 12/1/хг9974/1771 від 08.12.2020р. про розмір грошового забезпечення; зобов`язати пенсійний орган здійснити з 01.04.2019р. перерахунок та виплату йому пенсії без обмеження граничним розміром відповідно до довідки Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України № 12/1/хг9974/1771 від 08.12.2020р. про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат; стягнути на його користь судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) (а.с.1-7).

При цьому, розмір запланованих витрат, що стосуються професійної правничої допомоги адвоката, складає 2000 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.03.2021р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні обчислення та перерахунку з 01.04.2019р. основного розміру пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Рівненським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки № 12/1/хг9974/1771 від 08.12.2020р.; зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2019р. на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 12/1/хг9974/1771 від 08.12.2020р., виданої Рівненським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.45-51).

15.04.2021р. за допомогою засобів поштового зв`язку позивач ОСОБА_1 скерував до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1800 грн. (а.с.54-56).

Згідно додаткового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.04.2021р. заяву про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Рівненській обл. на користь ОСОБА_1 пропорційну частину судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, а саме 900 (дев`ятсот) грн.

Не погодившись із прийнятим додатковим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення питання про розподіл судових витрат, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог позивача відмовити (а.с.77-78).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем надано копії договору про надання правової допомоги № 10/02/1 від 10.02.2021р., додаткової угоди № 1 від 10.02.2021р., акту приймання-передачі виконаних робіт від 25.02.2021р., рахунку № 10/02/1/1 від 25.02.2021р.

Водночас, позивачем не представлено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, через що є відсутніми підстави для стягнення витрат на правничу допомогу.

Інформація, яка міститься в акті приймання-передачі правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Також оскільки справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно справа є незначної складності (малозначною справою), яка не потребує значного додаткового вивчення адвокатом.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом ГУ ПФ України в Рівненській обл. оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 900 (дев`ятсот) грн.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався представленими позивачем документами про понесені витрати на правову допомогу адвоката, а також врахував часткове задоволення заявленого позову (який складається з однієї неподільної вимоги немайнового характеру), через що заявлений розмір витрат зменшив до суми 900 (дев`ятсот) грн., який визнав співмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом та обсягом наданих послуг.

При цьому, долученими до справи документами позивач довів факт надання адвокатом Боржецьким О.Л. правничої допомоги в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 1800 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:

договір № 10/02/1 від 10.02.2021р. про надання правової допомоги, за яким правничу допомогу позивачу надано адвокатом Боржецьким О.Л. (а.с.57 і на звороті);

додаток № 1 - додаткову угоду № 1 від 10.02.2021р. до договору № 10/02/1 від 10.02.2021р., яким сторони визначили перелік робіт (послуг), які адвокат Боржецький О.Л. зобов`язується надати клієнту, при цьому конкретний обсяг виконаної роботи та розрахунок її вартості відображається в актах приймання-передачі наданих послуг (а.с.59);

додаток № 2 Акт приймання-передачі наданих послуг від 25.02.2021р., згідно якого адвокатом надані послуги по правовому аналізу матеріалів справи та консультування клієнта 300 грн./год. х 1 год.; складання тексту адміністративного позову 1500 грн. х 1 позовна заява (а.с.60);

рахунок № 10/02/1/1 від 25.02.2021р. на оплату наданої правової допомоги в рамках договору № 10/02/1 від 10.02.2021р. (а.с.61).

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом Боржецьким О.Л. в суді першої інстанції.

Між тим, розрахунок погодинної вартості правової допомоги між позивачем та адвокатом не формувався, а відповідний договірний документ не укладався.

Також доказів понесення таких витрат (фактичної сплати коштів на рахунок адвоката) позивачем не представлено.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі 1800 грн.

Водночас, спірним питанням є можливість стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті позивачем (але ще не оплачені).

При цьому, в аспекті вимог процесуального закону та сформованої Верховним Судом позиції, яка викладена у постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, такі витрати є несплаченими на момент винесення судового рішення саме з об`єктивних причин. Так, у вказаній постанові суду касаційної інстанції вказано на те, що сторонами був погоджений порядок оплати цих витрат з моменту винесення судом рішення та отримання рахунку.

Звідси, такий механізм відшкодування витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті, не може стосуватися неоплачених витрат на правову допомогу через порушення стороною договірних своїх зобов`язань по оплаті при наявності наданих адвокатом послуг.

В цілях з`ясування суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає сплаті позивачем, в аспекті норми ст.134 КАС України, колегія суддів здійснює правовий аналіз договору № 10/02/1 від 10.02.2021р. про надання правової допомоги і додатків до нього, умовами яких визначено порядок розрахунків між сторонами.

Згідно з п.4 додаткової угоди № 1 від 10.02.2021р. до договору № 10/02/1 від 10.02.2021р. оплата послуг здійснюється клієнтом після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг на основі виставленого рахунка, але не пізніше, ніж протягом 45 календарних днів з моменту ухвалення судом першої інстанції судового рішення по суті справи.

Таким чином, умовами договору сторони погодили порядок проведення розрахунків, визначивши кінцеву дати сплати коштів за надані послуги лише в разі ухвалення судом першої інстанції судового рішення по суті справи.

Інші умови оплати правових послуг договірними сторонами не визначено, із покликанням на діюче законодавство.

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу /ЦК/ України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, важливим моментом є факт пред`явлення вимоги про оплату послуг зі сторони виконавця послуг (в розглядуваному випадку адвокатом Боржецьким О.Л.).

В розглядуваному випадку така вимога пред`явлена адвокатом Боржецьким О.Л., оскільки після підписання акту наданих послуг приймання-передачі наданих послуг від 25.02.2021р. позивачу був виставлений рахунок № 10/02/1/1 від 25.02.2021р., який слід вважати вимогою про оплату послуг і є достатньою підставою для перерахунку коштів в оплату наданих правничих послуг.

Причини неоплати вказаного рахунку позивачем не вказані.

Звідси, спірні витрати на правову допомогу не понесені позивачем через його небажання сплачувати такі на підставі виставленого йому рахунку.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

На час апеляційного розгляду справи погоджений договірними сторонами строк оплати сплив, однак доказів здійснення належних платежів на користь адвоката апеляційному суду не надано.

Враховуючи наведені обставини, приймаючи до уваги невиконання позивачем умов договору № 10/02/1 від 10.02.2021р. про надання правової допомоги в частині своєчасної оплати наданих послуг, заявлені до відшкодування витрати в розмірі 1800 грн. є непідтвердженими з вини самого позивача через його небажання нести такі.

Звідси, позивачем документально не підтверджено факт понесення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі, через що суд першої інстанції помилково задовольнив заяву про стягнення витрат на правову допомогу.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, постанові Касаційного господарського суду від 922/445/19 у справі № 922/445/19, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

За таких обставин та відповідно до вимог ст.139 КАС України понесені позивачем ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що у задоволенні заяви про винесення додаткового судового рішення стосовно стягнення судових витрат (понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката), слід відмовити, із вищевикладених підстав.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного винесення додаткового судового рішення та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, через що додаткове рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. задовольнити.

Додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.04.2021р. в адміністративній справі № 460/1328/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
І. В. Глушко
Дата складення повного тексту судового рішення: 07.07.2021р.