Справа № 826/3611/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 року м. Київ № 826/3611/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до про Головного управління ДПС у м. Києві визнання протиправними та скасування рішень,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.04.2015 № , № , № , № , № , № , № , № , № , № Ф-12/26-50-17-01, № Ф-11/26-50-17-01.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) прийняті на підставі висновків акта ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.03.2015 № 16/26-50-17-01-23/ НОМЕР_1 від 23.03.2015 фактичної перевірки дотримання вимог чинного законодавства ФОП ОСОБА_1 , які не відповідають дійсності. Звернув увагу, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII у відповідача були відсутні правові підстави для проведення фактичної перевірки, оскільки на момент проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 заяви на проведення перевірки не подавав, рішення суду чи постанови слідчого органу до перевірки подано не було, дохід ФОП ОСОБА_1 в 2013-2014 роках складав менше ніж 20 млн. грн, здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування. Зазначив, що ФОП ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність 25.05.2015, тобто, на думку позивача, ДПІ у Голосіївському р-ні ГУ ДФС у м. Києві зняла його з обліку без будь-яких претензій.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №826/3611/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 22.11.2017 адміністративну справу № 826/3611/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до розгляду у судове засідання на 26.12.2017.

Зважаючи на неприбуття у судове засіданні 26.12.2017 учасників справи, суд, відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 09.07.2021 допущено заміну первинного відповідача у справі - Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

13.03.2015 в.о. начальника Державної податкової інспекції у Голосієвському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято наказ № 493 "Про проведення фактичної перевірки дотримання вимог чинного законодавства".

Відповідно до вказаного наказу начальнику управління доходів і зборів з фізичних осіб необхідно було забезпечити проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 13.03.2015, тривалістю 10 діб.

23.03.2015 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві складено акт фактичної перевірки за додержанням вимог чинного законодавства № 16/26-50-17-01-23/ НОМЕР_1 .

Відповідно до акта у період з 13 березня до 22 березня 2015 року здійснено перевірку зупинкових комплексів, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , та належать суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 та встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 2 групи, 20 % від мінімальної заробітної плати) без використання реєстратора розрахункових операцій. Торговий патент на право здійснення роздрібної торгівлі за період з 13.05.2014 по 31.12.2014 ФОП ОСОБА_1 не придбав.

Також, у акті зафіксовано, що у вищезазначеному магазині здійснюється роздрібна торгівля тютюновими виробами, пивом, кавою та водою. ФОП ОСОБА_1 в ГУ ДФС у м. Києві отримано ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії НОМЕР_2 терміном дії з 13.05.2013 до 12.05.2014, серії НОМЕР_3 терміном дії з 13.05.2013 до 12.05.2014, серії НОМЕР_4 терміном дії з 17.06.2013 до 16.06.2014, серії НОМЕР_5 терміном дії з 17.06.2013 по 16.06.2014, серії НОМЕР_6 терміном дії з 17.06.2014 по 16.06.2015, серії НОМЕР_7 терміном дії з 17.06.2014 по 16.06.2015,серії НОМЕР_8 терміном дії з 17.06.2014 по 16.06.2015, серії НОМЕР_9 терміном дії з 17.06.2014 по 16.06.2015.

Виходячи з викладеного та оскільки з 13.05.2013 ФОП ОСОБА_1 здійснював роздрібну торгівлю тютюновими виробами, то, відповідно до Податкового кодексу України, не мав право здійснювати підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування. ФОП ОСОБА_1 був зобов`язаний здійснювати діяльність на загальній системі оподаткування з використанням РРО, мав придбати торговий патент та сплачувати єдиний соціальний внесок на загальних підставах. Реєстратори розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1 в підприємницькій діяльності не використовував та торгові патенти не придбавав.

ФОП ОСОБА_1 , відповідно до поданих звітів платника єдиного податку та наданих пояснень, отримано дохід від роздрібної торгівлі тютюновими виробами, пива кави та води за 2013 рік у розмірі 120000,00 грн та за 2014 рік у розмірі 282000,00 грн, з яких не сплачено податок з доходів фізичних осіб та єдиний соціальний внесок. Виручка від реалізації пива за період з 01.05.2013 по 31.12.2014 складає 2000,00 грн на місяць та виручка за січень 2015 року та лютий 2015 року складає 1000,00 грн, з якої ФОП ОСОБА_1 за 2013 рік та 2014 рік не сплачено збір на розвиток виноградництва, садівництва та хмелярства, а у січні та лютому 2015 року акцизний податок. Залишок товарно - матеріальних цінностей на момент проведення перевірки становив 147453,66 грн.

У ході проведення фактичної перевірки також встановлено, що станом на 22.03.2014 у своїй підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 використовує працю п`яти найманих працівників, трудові договори з найманими працівниками до перевірки не надано та не реєструвались в ДПІ у Голосієвському р-ні ГУ ДФС у м. Києві. У зв`язку з цим перевіряючими зроблено висновок про те, що ФОП ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата без утримання податку з доходів фізичних осіб єдиного соціального внеску та військового збору.

Відповідно до висновку акта, за результатами проведеної фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення абз. 4 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 295, п. 299.11 ст. 299, п. 177.2, п. 177.10 ст. 177, п. 85.2 ст. 85, п.п. 212.1.11 п. 212.1 ст. 212, п.171.1 ст. 171, пп. 267.1.1. п. 267.1 ст. 267, п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України; п.п. 1.2 та п.п. 1.1, п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ інші перехідні положення Податкового кодексу України; п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", ст. 1-4 Закону України "Про збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства" та п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку справляння збору та використання коштів на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства" від 29.06.1999 № 1170; п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР.

30.04.2015 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем: "податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності" на загальну суму 80176,75 грн (за основним платежем - 63869,40 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 16307,35 грн);

- № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 402000,00 грн, згідно зі ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: "збір на розвиток виноградництва, садівництва і хмелярства" у розмірі 4150,00 грн;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: "акцизний податок" на загальну суму 465,00 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: "податок з доходів найманих працівників" на загальну суму 7215,85 грн;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: "військовий збір" у розмірі 438,38 грн;

- № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 510,00 грн.

Також, на підставі матеріалів перевірки від 23.03.2015, 30.04.2015 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняті рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом державної фіскальної служби або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № (штрафні санкції у розмірі 3022,64 грн) та № (штрафні санкції в розмірі 8114,33 грн), сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11/26-50-17-01 та № Ф-12/26-50-17-01.

Відповідно до вимоги № Ф-12/26-50-17-01 ФОП ОСОБА_1 визначено сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 124253,15 грн.

Згідно з вимогою № Ф-11/26-50-17-01 сума недоїмки зі сплати єдиного внеску становить 11181,46 грн.

Позивач, вважаючи вказані рішення контролюючого органу від 30.04.2015 протиправними, звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов`язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України, в редакції, що діяла на час їх виникнення (далі - ПК України).

Згідно з підпунктами 20.1.4, 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право:

- проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;

- здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За змістом положень підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений статтею 80 ПК України.

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (пп. 80.2.1)

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (пп. 80.2.3);

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (пп. 80.2.4);

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу (пп.80.2.5);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (пп. 80.2.6);

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (пп. 80.2.7).

Відповідно до пункту 80.6 статті 80 ПК України під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно з пунктом 80.10 статті 80 ПК України порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

У відповідності до вимог пунктів 86.1, 86.5, 86.6 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

У разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) здійснює свою діяльність не за основним місцем обліку платника податків, контролюючий орган, який проводив перевірку, не пізніше трьох робочих днів з дня реєстрації акта (довідки) в цьому органі направляє акт (довідку) до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. Копія акта (довідки) перевірки з відміткою про реєстрацію в журналі реєстрації актів (довідок) перевірок зберігається у контролюючому органі, який проводив перевірку.

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його законними представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.

З аналізу наведених норм вбачається, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік обставин, за яких проводиться фактична перевірка.

Як вбачається з матеріалів справи, для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в наказі ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13.03.2015 № 493 зазначено підпункти 80.2.2, 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, без наведення фактичних підстав для їх застосування щодо зазначеного платника податків.

Суд звертає увагу, що у наказі не міститься жодної конкретної інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, що свідчить про можливі порушення платником податків вимог законодавства, доказів отримання податковим органом в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу; про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації, до суду на підтвердження наявності визначених обставин контролюючим органом також не надано. Відтак наведені у наказі підстави проведення перевірки не доведені відповідачем під час розгляду справи.

На думку суду, для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків не достатньо вказати номер підпункту статті ПК України, особливо якщо такий пункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 1440/2045/18 та від 02.09.2020 у справі № 821/1828/16.

Також, суд звертає увагу, що наказ на перевірку не містить ні періоду, який підлягав перевірці, ні адреси за якою була призначена фактична перевірка. Натомість, у акті перевірки вказано декілька об`єктів господарювання, де було проведено фактичну перевірку.

Таким чином, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього платника, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

Суд звертає увагу, що підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів. Натомість, у даному випадку, податковий орган здійснив посилання лише на загальні формулювання, без конкретної підстави для проведення перевірки.

Відповідно до практики Європейського Суду, зокрема рішення у справах "Леласпроти Хорватії", заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року, зазначено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вищерішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", пункт 128, та "Беєлер проти Італії", пункт 119).

Главою 8 розділу II ПК України встановлені правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в процесі адміністрування податків і зборів. З цією метою нормативно обмежено перелік підстав для призначення та проведення перевірок платників податків контролюючими органами, а також визначено умови проведення відповідних перевірок та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до їх проведення. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Поряд з наведеним суд враховує, що у постанові від 17.12.2020 у справі № 520/12028/18 колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що відповідно до пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав визначених цим пунктом, зокрема згідно з підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Законодавством закріплена обов`язковість наявності у податкового органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків (особою) вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального у разі проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Таким чином, для прийняття рішення контролюючого органу щодо проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України законодавцем чітко передбачено підставу для проведення податкового контролю.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 не може вважатися правомірною, оскільки зі змісту наказу неможливо встановити, яку саме інформацію про порушення платником податку тих вимог законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки, отримав або мав у своєму розпорядженні податковий орган, що стала у подальшому підставою для прийняття вказаного наказу.

Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу Аналіз наведених норм вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень - рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Наведені висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постановах Верхового Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 та від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.

Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, оспорювані в даній справі податкові повідомлення - рішення від 30.04.2015 № , № , № , № , № , № , № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом державної фіскальної служби або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.04.2015 № та № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.04.2015 № Ф-11/26-50-17-01 та № Ф-12/26-50-17-01 прийняті Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі акта фактичної перевірки від 23.03.2015, складеного за результатами перевірки проведеної, на думку суду, не у спосіб, що установлений ПК України. Відтак, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу підлягають скасуванню.

Зважаючи, що передумовою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.04.2015 № , № , № , № , № , № , № , рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом державної фіскальної служби або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.04.2015 № та № , вимог про сплату боргу (недоїмки) від 30.04.2015 № Ф-11/26-50-17-01 та № Ф-12/26-50-17-01 були висновки суду щодо порушення податковим органом вимог ПК України під час призначення та проведення перевірки, судом не надається правова оцінка встановленим за результатами такої перевірки можливих порушень з боку позивача вимог податкового законодавства України.

Разом з цим, суд не приймає до уваги посилання позивача, покладені в обґрунтування позовних вимог, на реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 25.05.2015, оскільки відповідно до пунктів 4, 5 пункту 11.32 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року N 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 N 462), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за N 503/25280, державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання; у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи. Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є така фізична особа.

Також суд зазначає, що наявність у позивача ліцензій на право реалізації тютюнових виробів строком дії до 16.06.2015 свідчить про те, що визначене частиною 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIII обмеження не застосовується до позивача.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 205, 229, 241 - 246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.04.2015 № , № , № , № , № ,№ , № .

Скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом державної фіскальної служби або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.04.2015 № та № .

Скасувати вимоги Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 30.04.2015 № Ф-11/26-50-17-01 та № Ф-12/26-50-17-01.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 44116011) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 6890,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII.)

Суддя В.П. Катющенко