Справа № 160/6039/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2021 року Справа № 160/6039/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, -
Обставини справи: ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 10 березня 2021 року №153к, відповідно до якого зазначено, що: «капітана юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 01.02.2021 №30 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скорочення штатів або проведенням організаційних заходів), з 14 березня 2021 року звільнити з посади прокурора Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, виключити зі списків особового складу військової прокуратури, всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Соборного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Дніпра. Підстава: наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 01.02.2021 №30, рапорт ОСОБА_1 , рішення кадрової комісії від 23.11.2020 № 8»;
- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді прокурора Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України або на посаді, що є рівнозначною посаді прокурора Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, з 18 березня 2021;
В обґрунтування правової позиції позивач зазначає про безпідставність звільнення із займаної посади з огляду на невідповідність Конституції України та Законам України звільнення на підставі рішення першої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23.11.2020р.; на дискримінаційність характеру процедури атестації прокурорів; на порушення Генеральним прокурором порядку формування кадрових комісій та щодо правомочності дій кадрових комісій; на незаконність форми заяви, яку вимагав Офіс Генерального прокурора; на низьку якість тестів на знання законодавства; на відсутність правової визначеності щодо гарантій додержання незалежності прокурора; на відсутність подій, з якою пов`язано застосування п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та на недотримання відповідачем норм законодавства, передбачених КЗпП України.
Ухвалою суду від 21.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
12.05.2021р. засобами поштового зв`язку до суду від Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону надійшов відзив на позов в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає, зокрема, що з урахуванням чинності рішення Першої кадрової комісії від 23.11.2020р. №8, виданий на його підставі спірний наказ є законним та виданим в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Також у відзиві відповідач зазначає про припинення діяльності шляхом реорганізації військових прокуратур гарнізонів та про небажання позивача у подальшому проходити військову службу, у зв`язку з чим Міністром оборони України видано наказ №30 від 01.02.2021р. про звільнення позивача з військової служби.
22.05.2021р. до суду від відповідача надійшли витребувані судом документи.
Станом на 12.07.2021р. до суду не надходили інші письмові заяви по суті справи від сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 з липня 2015 року проходив військову службу у Збройних силах України.
Наказом Військової прокуратури Південного регіону України №259к від 24.042018р., відповідно до ст.ст.11 ч.1 п.3, 27 ч.4 Закону України «Про прокуратуру», п.82 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, увільнивши з посади слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.
Згідно рішення №8 від 23 листопада 2020 року кадрової комісії №1 ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не успішно пройшов атестацію.
Відповідно до аркушу бесіди від 11 січня 2021 року капітан юстиції ОСОБА_1 не виявив бажання проходити службу у військовому резерві.
Відповідно до Рапорту поданого Генеральному прокурору, позивач прохав клопотати перед Міністром оборони України про його звільнення з військової служби у запас за підпунктом «г» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Наказом Міністра оборони України від 01 лютого 2021 року №30, капітана юстиції ОСОБА_1 , прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, який відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Наказом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 10 березня 2021 року №153к капітана юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 01.02.2021 №30 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скорочення штатів або проведенням організаційних заходів), з 14 березня 2021 року звільнено з посади прокурора Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, виключено зі списків особового складу військової прокуратури, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Соборного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Дніпра. Підстава: наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 01.02.2021 №30, рапорт ОСОБА_1 , рішення кадрової комісії від 23.11.2020 № 8».
25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX(далі - Закон №113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Приписами статті 27 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (далі в редакції до 25 вересня 2019 року) встановлено, що військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.
Порядок проходження військової служби громадянами України у військовій прокуратурі визначається відповідним положенням, яке затверджується Президентом України.
Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням №1153/2008.
Отже, на позивача в період його призначення та звільнення з органів прокуратури та на час його проходження військової служби у військовій прокуратурі розповсюджувалася дія Закону №2232-XII та Положення №1153/2008.
Суд звертає увагу, що позивач в період його призначення та звільнення проходив військову службу та був звільнений з військової служби у зв`язку із скороченням штатів згідно наказу Міністра Оборони України.
Відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ та п. 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, громадяни України, які проходять військову службу, є військовослужбовцям ЗС України.
Згідно п. 9 цього Положення військовослужбовці ЗС України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі.
Згідно з ч.4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, військовими прокурорами призначалися громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення з ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.
Військові посади військових прокуратур передбачені Указом Президента України від 22.09.2014 року №737/2014 «Про перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами».
За змістом даного Указу Президента України військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом №1697-VІІ і проходять військову службу відповідно до Закону №2232-ХІІ та інших законодавчих актів України.
Таким чином, військовослужбовці на посадах прокурорів військових прокуратур при здійсненні своїх повноважень керуються положеннями Закону №1697-VІІ. Водночас призначення та звільнення, а також вирішення інших питань, пов`язаних з проходженням військової служби, у т.ч. соціальних гарантій здійснювалось відповідно до Закону №2232-ХІІ та інших законодавчих актів, які передбачають гарантії та види забезпечення для осіб офіцерського складу ЗС України.
Суд зазначає, що переведення на інші посади в органах прокуратури відбувається у порядку, передбаченому розділом V «Порядку зайняття посади прокурора та порядок звільнення прокурора з адміністративної посади» Закону №1697-VІІ.
Відповідно до частини 7 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження військової служби у ЗС України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» №113-ІХ передбачено початок роботи Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур, проведення атестації усіх прокурорів та слідчих органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають вказані посади у Генеральній прокуратурі, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах та переведення їх на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі їх успішного проходження.
Отже, з метою реалізації Законом №113-ІХ заходів в органах прокуратури, починаючи з жовтня 2019 року відбулися структурні та кадрові зміни.
Відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора №66 від 5 лютого 2020 року юридичну особу «Військова прокуратура Південного регіону України» перейменовано у «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Військовим прокурорам Центрального, Південного, Західного регіонів та об`єднаних сил розпочати роботу з підготовки до звільнення військовослужбовців військових прокуратур з військової служби з додержанням вимог законодавства у сфері проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Підпунктом «г» п.2 ч.5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.
Підпунктом 1 п.226 Положення встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби при скороченні посади, яку військовослужбовець займає, у т.ч. при ліквідації (розформуванні), реорганізації військових частин або державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів.
За змістом п. 245 Положення, звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, навчальних закладів, здійснюється посадовими особами, зазначеними у п. 153 Положення (у даному випадку Міністерством оборони), за поданням керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, навчальних закладів, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України.
Днем закінчення військової служби є день, зазначений у наказі про звільнення з посади і в державних органах, до яких вони були відряджені.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у зв`язку з припиненням правовідносин, пов`язаних з проходженням військової служби, припиняються і правовідносини із Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону, так як позивач є військовослужбовцем та був відряджений до Генеральної прокуратури України.
Окрім того, суд звертає увагу, що правовідносини з приводу проходження військової служби позивачем не є трудовими відносинами, а тому КЗпП України щодо порядку звільнення з військової служби на позивача не розповсюджуються.
Відповідно до частин 1, 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку про дотримання відповідачем принципів прийняття рішень при реалізації повноважень владного суб`єкта, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю.
Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9,73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко