Справа № 160/3881/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2021 року Справа № 160/3881/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
за участі секретаря судового засіданняНагри Д.О.,
представника позивача представника відповідача Разбітнова К.В., Федущак Н.Ю.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Адвокатського об`єднання «СВ-Адвокат» до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-
16.03.2021 представник позивача, адвокат Разбітнов К.В. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, в якому просить:
Вищевикладене слугувало підставою для звернення позивача з адміністративним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі № 160/3881/21, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
12.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що відповідач посилається на певні норми законодавства України, але при цьому або доводить не повний зміст статей, або найбільш придатні до тої ситуації, яку відповідач намагається створити, або тлумачить правові норми на свою користь. Відповідач посилаючись на ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» не звертає увагу на норму що учасники товариства мають право: брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди), але при цьому підкреслює право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників», не звертаючи також увагу, що ця норма регламентує які саме учасники товариства мають право на отримання частки прибутку. Норма ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» про те що учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства взагалі проігнорована. Позивачем зазначено, що відповідач посилається на п. 13.2 Статуту АО «СВ Адвокат» де прибуток об`єднання у вигляді дивідендів розподіляється між старшими партнерами пропорційно часткам у статутному капіталі Об`єднання, але ігнорує п.п. 8.2 п. 8 Статуту АО «СВ-Адвокат» де до компетенції Ради належить прийняття рішення про виплату дивідендів, визначення розміру дивідендів, порядку та строків їх виплати. Отже ігноруючи певні норми законодавства та положення статуту відповідач робить висновок, що позивач мав утримати податок з доходу отриманого понад нормативну ставку, при цьому поняття нормативної ставки дивідендів жодною нормою законів не регламентовано і що таке нормативна ставка дивідендів не зрозуміло. При цьому, відповідно до п.п. 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України для цілей оподаткування до дивідендів прирівнюється також платіж у грошовій формі, що здійснюється юридичною особою на користь її засновника та/або учасника (учасників) у зв`язку з розподілом чистого прибутку (його частини), тобто будь який платіж у грошовій формі, що здійснюється на користь засновника або учасника у зв`язку з розподілом чистого прибутку юридичної особи прирівнюється до дивідендів і оподатковується за правилами оподаткування дивідендів, відповідно до вимог Податкового кодексу України. Проте ця норма Податкового кодексу України відповідачем також проігнорована. На підставі вищевикладеного, позивач вважає,що суми сплачені співзасновнику товариства були визначені та оподатковані у відповідності до вимог діючого законодавства та статуту підприємства.
21.05.2021 від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив згідно яких зазначено, що чинним законодавством передбачено пропорційний розподіл дивідендів між учасниками товариства відносно частки кожного учасника. Крім того порядок розподілу частини чистого прибутку, визначений як вимогами чинного законодавства, так і статутом позивача, який є установчим документом АО «СВ-Адвокат», вимоги якого є ідентичним із приписами законодавства та передбачає пропорційний розподіл дивідендів між учасниками справи. Таким чином, на думку відповідача, сума перевищення, виплачена ОСОБА_1 понад розмір, пропорційний його частці, не є дивідендами, а тому повинно оподатковуватися за загальним правилом (ставка 18 %). Відповідач посилався на позицію Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, а саме на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 28.11.2019 у справі 120/4075/18-а
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав наведених у заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримав, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив такі обставини справи.
- ненарахування, неутримання та несплата військового збору в розмірі 5880,00 грн., чим порушено п.п. 1.4, 1.6 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX ПК України.
Документальною перевіркою встановлено, що засновнику АО «СВ-Адвокат» ОСОБА_1 з часткою у статутному капіталі 56,8% згідно платіжних документів виплачено дивіденди згідно протоколів засідання ради АО «СВ-Адвокат».
Приписами статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
У відповідності до підпункту 20.1.4, пункту 20.1. статті 20 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Так, згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючим органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених ПК України.
Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених ПКУ податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Згідно з п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених ст.ст. 77 та 78 ПК України. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно до пункту 78.1.7. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному ст. 42 ПК України, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Пунктом 79.2 статті 79 ПК України зазначено, що виконання умов статті 79 ПК України надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до пункту 79.3 статті 79 ПК України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Основною метою участі засновників у підприємстві є отримання доходу дивідендів. Права засновників (учасників) господарських товариств і порядок розподілу прибутку регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про господарські товариства», Законом України «Про акціонерні товариства», Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Відповідно до частини 1 статті 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).
Дивіденди це пасивні доходи фізичної особи. Вони входять до його загальномісячного оподатковуваного доходу ( пп. 164.2.8 ПК України). Тож за загальними правилами з таких доходів потрібно утримати ПДФО і військовий збір. Податковим агентом стосовно таких утримань є підприємство, яке виплачує дивіденди фізичній особі (п.п. 170.5.1 та 170.5.2 ПК України).
Відповідно до Пп. 14.1.49. п. 14.1 ст. 14 ПК України дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.
Отже, дивіденди у розумінні ПК України - це платіж, що сплачується на користь засновників підприємства у зв`язку з розподілом прибутку такого підприємства.
Визначення порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку ( дивідендів) з урахуванням вимог, передбачених чинним законодавством, належать до виключної компетенції органу вищого управління товариства загальних зборів учасників/акціонерів. А тому безпосередньо виплата часток (дивідендів) здійснюється на підставі рішення його загальних зборів, яке, зазвичай, оформлюється протоколом.
Відповідно до пп. 170.5.2. п. 170.5 ст.170 ПК України будь-який резидент, який нараховує дивіденди, включаючи того, який сплачує податок на прибуток підприємств у спосіб, відмінний від загального (є суб`єктом спрощеної системи оподаткування), або звільнений від сплати такого податку з будь-яких підстав, с податковим агентом під час нарахування дивідендів.
Згідно пп. 170.5.4. п. 170.5 ст.170 ПКУ, доходи, зазначені в цьому пункті, остаточно оподатковуються податковим агентом під час їх наражування платнику податку за ставкою, визначеною підпунктами 167.5.1 та 167.5.2 пункту 167.5 статті 167 ПК України.
У відповідності до піт. 167.5.1. п. 167.5 ст. 167 ПКУ, ставка ПДФО становить 18 відсотків - для пасивних доходів, крім зазначених у підпунктах 167.5.2 та 167.5.4 цього пункту;
Підпунктом 167.5.4. п. 167.5 ст. 167 ПК України передбачена ставка ПДФО у половинному розмірі ставки, встановленої у пункті 167.1 цієї статті - для доходів у вигляді дивідендів по акціях та/або інвестиційних сертифікатах, корпоративних правах, нарахованих нерезидентами, інститутами спільного інвестування та суб`єктами господарювання, які не є платниками податку на прибуток.
Відповідно до п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV ПК України згідно з п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 якого об`єктом оподаткування фізичної особи -резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно з п.п. 164.2.8 ц. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу), доходи у вигляді виграшів, призів;
Статтею 165 ПК України визначено кінцевий перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тобто не підлягають оподаткуванню у джерела виплати.
Зазначений вид доходу не входить до цього переліку.
Згідно з п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент під час нарахування (виплати, надання) оподатковуваного доходу на користь платника податку зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставки податку, визначену ст. 167 ПК України.
Відповідно п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Статтею 1 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що Господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.
Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» Учасники товариства мають право: брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
На поточний рахунок АО «СВ-Адвокат» внесено грошові кошти до уставного фонду підприємства, зокрема, ОСОБА_1 у розмірі 5680,00 грн., що становить 56,80% уставного фонду. Загальний розмір внесків складає 10 000,00 грн.
АО «СВ-Адвокат» отримано доходів від надання юридичних послуг у сумі 444100,00 грн. Згідно протоколів засідання ради АО "СВ-Адвокат", нерозподілений чистий прибуток АО «СВ-Адвокат» наростаючим підсумком з початку господарської діяльності підприємства становить 392000,00 грн., отже з системного аналізу, вищевказаних норм, можна зробити висновок, що дивіденди ОСОБА_1 , можуть становити суму не більше 222656 грн. (392000,00 грн. х 56,80%).
Разом з тим, відповідно до до пункту 13.2 Статуту АО «СВ-Адвокат» прибуток об`єднання у вигляді дивідендів розподіляється між старшими партнерами пропорційно часткам у статутному капіталі Об`єднання (частка ОСОБА_1 - 56,8%).
Отже, порядок розподілу чистого прибутку визначений як вимогами чинного законодавства, так і Статутом позивача, є ідентичним та передбачає пропорційний розподіл дивідендів між учасниками товариства відносно частки кожного учасника.
Проте рішенням Ради позивача одноголосним рішенням було вирішено направити нарахування та виплату весь чистий прибуток (дивіденди) одному учаснику - ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, різниця між сумою нарахованих АО «СВ-Адвокат» ОСОБА_1 дивідендів у сумі 392000,00 грн. та сумою дивідендів у розмірі 222656 грн., розрахованих як добуток від чистого нерозподіленого прибутку АО «СВ-Адвокат» у розмірі 392000,00 грн., помножений на 56,80 відсотків (доля ОСОБА_1 у статутному фонді АО «СВ-Адвокат») у сумі 169344,00 грн. є доходом ОСОБА_1 , відмінним від дивідендів, та підлягає оподаткуванню ПДФО за ставкою 18% у відповідності до п. 167.1 ст. 167 з урахуванням пп, 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Тобто, весь визначений для розподілу між учасниками АО «СВ-Адвокат» чистий
прибуток був виплачений лише одному учаснику, що, як наслідок, призвело до перевищення відповідного відсотку частки ОСОБА_1 , визначеного розрахунковим способом та визначеним у пункті 10.7 Статуту позивача.
З огляду на викладене, позивач мав утримати податок з доходу такої особи, отриманого понад нормативну ставку (понад 56,8%), у розмірі 18% бази оподаткування.
Щодо сплати військового збору, то варто зазначити, що сплата військового збору здійснювалась за рахунок коштів підприємства, а не за рахунок виплати фізичній особі, тобто, військовий збір на загальну суму 5880,00 грн. не утримано з виплат ОСОБА_1 у загальній сумі 392000,00 грн.
Відповідно до пп. 1.1 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.
Об`єктом оподаткування збором є, зокрема, загальний місячний (річний оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні) (пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX ПК України).
Відповідно до пп. 1.3 п. 16 1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України ставка збору становить 1,5 відсотки від об`єкта оподаткування.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 ПК України за ставкою 1,5% (пп. 1.4 п. 16і підрозділу 10 Розділу XX ПК України).
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, зазначені у статті 171 ПК України - податкові агенти (пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX ПК України).
Платники збору зобов`язані забезпечити виконання податкових зобов`язань у
формі та спосіб, визначені статтею 176 ПК України (пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 Розділу
XX ПК України). . .
Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено пп. 164.2.1 - 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Враховуючи зазначене, військовий збір утримується з суми доходу, що є об`єктом оподаткування відповідно до ст. 163 ПК України нарахованого (виплаченого, наданого) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду, без будь-яких вирахувань.
Однак, АО «СВ-Адвокат» у періоді, що перевірявся, виплачувало засновнику ОСОБА_1 дохід у вигляді дивідендів та інших доходів, а також сплачувало ПДФО за рахунок коштів підприємства.
Тобто, доходи фізичної особи ОСОБА_1 залишились не оподаткованими (ПДФО та ВЗ з доходів ОСОБА_1 не утримані, дохід фізичної особи не зменшений на суму ПДФО та ВЗ).
Таким чином, сплачені до бюджету АО «СВ-Адвокат» ПДФО та ВЗ не є такими, що сплачені з отриманих ОСОБА_1 дивідендів.
Отже, в порушення п.п. 1.4, 1.6 п. 16 підрозділу 10 Розділу XX ПК України підприємством не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір на загальну суму 5880,00 грн.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (рішення) та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, отже у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 9,77,139, 241-243, 246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 липня 2021 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко