Справа № 580/685/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/685/21 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, в якому просила:

- зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєструвати ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради зареєструвати ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що звернулася до відповідача щодо реєстрації ОСОБА_5 та отримала необгрунтовану відмову з підстав відсутності правовстановлюючих документів і дозволу співвласників всього будинку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 07 липня 2021 року.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом І групи (копія довідки а.с 4).

Відповідно до свідоцтва від 02 листопада 2006 року про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №2-1692, позивач є спадкоємцем 1/5 частки майна її матері ОСОБА_6 . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано свідоцтво, складається з: права власності на Ѕ частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 лютого 2017 року підтверджується, що позивач є власником 1/5 частки від Ѕ частини житлового будинку.

29 грудня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до відповідача з заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,- в якій зазначила позивач про свою згоду на таку реєстрацію.

02 січня 2018 року відповідач відмовив у реєстрації місця проживання з підстави ненадання необхідних документів, а саме правовстановлюючих документів на цілу частину житла та згоду власників цілої частини житла.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду із даним позовом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постановою Кабінету Міністрів України № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02 березня 2016 року, а також Житловим кодексом Української РЄР, Цивільним і Сімейним кодексами України.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року (далі - Закон №1382-IV) передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до статті 3 Закону №1382-IV, реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною 3 статті 6 Закону №1382-IV передбачено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Згідно зі статтею 9-1 Закон №1382-ІV, орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Отже, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 , звертаючись із заявою про реєстрацію місця проживання, не додала правовстановлюючих документів щодо права власності на житло (цілу частину будинку) за адресою, за якою мала намір отримати реєстрацію місця проживання, та надала згоду лише частини співвласників будинку. Отже, не було дотримано вимог Закону та Правил №207 щодо пакету документів, необхідних для здійснення реєстраційної дії.

Крім того суд врахував, що у заявлених спірних правовідносинах позивач не є їх безпосереднім учасником. Вказана відмова стосувалася реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , яка зверталася з відповідною заявою. Отже, відповідач не допустив порушення прав безпосередньо позивача, внаслідок чого відсутні правові підстави для їх судового захисту, згідно зі ст.2 КАС України.

Відповідно до норм ч.ч. 1-4 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні та не є підставою для його скасування/зміни.

Колегія суддів вирішила, згідно ст.316 КАС України, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко