Справа № 742/1117/21
Суддя: Бездідько В. М.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/39/21
Єдиний унікальний № 742/1117/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Бездідька В.М., за участю секретаря Голушко А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Селезька Володимира Ігоровича, Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Селезька Володимира Ігоровича, Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про поновлення строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №028551 від 22.01.2021 року; визнання протиправними дії поліцейського, які полягають у винесені постанови серії БАВ №028551 від 22.01.2021 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КпАП України; скасування постанови серії БАВ №028551 від 22.01.2021 року про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП України.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що інспектором поліції безпідставно звинувачено позивача в порушенні вимог п.2.1ґ ПДР України, оскільки він не здійснював керування транспортним засобом, а відтак в нього відсутній обов`язок пред`являти поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Окрім того, постанову складено у відсутності позивача та не оголошено її, а тому позивач дізнався про оскаржувану постанову через додаток «Дія» лише 10.03.2021.

Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а також, не подали відзив на позовну заяву.

Відповідно до вимог ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважним, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановлено, що позивач копії складеної відносно нього постанови не отримував, а дізнався про неї 10.03.2021 з додатку «Дія».

За таких обставин суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що строк звернення до суду пропущено ним з поважних причин, а тому клопотання про його поновлення підлягає задоволенню.

22.01.2021 року поліцейським ВРПП Прилуцького РВП Селезько В.І. винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №028551 за ч.1 ст.120 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 22.01.2021 о 21 год. 50 хв. в м. Прилуки по вул. Київська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2108 та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1. «ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.8).

Згідно вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно п.2.1 «ґ» Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП є, зокрема, і не пред`явлення для перевірки полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Предметом розгляду даної справи є оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Підставою для прийняття спірної постанови було порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме: не пред`явлення водієм полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто порушень вимог пункту 2.4 «ґ» Правил.

З системного аналізу вище вказаних норм, вбачається, що для правомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем повинно бути надано докази в підтвердження відмови водія від пред`явлення полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи без діяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

В судовому засіданні встановлено, що єдиним доказом в підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУ-пАП, є оскаржувана адміністративна постанова.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд звертає увагу на те, що лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом скоєння особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а).

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості, суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Враховуючи те, що при розгляді справи відповідачем в обґрунтування правомірності оскаржуваної постанови не було надано жодних належних доказів ані в підтвердження факту керування позивачем транспортним засобом, ані відмови останнього в пред`явленні для перевірки полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності суд не вбачає.

Належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, є відповідний орган Національної поліції.

Суд звертає увагу на, що відповідач Селезько В.І. діяв при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від імені Головного управління національної поліції в Чернігівській області, а відтак він є неналежним відповідачем.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 при подачі позову сплатив судовий збір в розмір 454,00 гривень, а тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.2,77,241-246,255, 286 КАС України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Селезька Володимира Ігоровича, Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови - задовольнити.

Поновити строк на оскарження Постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №028551 від 22.01.2021 року.

Визнати протиправними дії поліцейського, які полягають у винесені постанови серії БАВ №028551 від 22.01.2021 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КпАП України.

Скасувати постанову серії БАВ №028551 від 22.01.2021 року про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, просп. Перемоги, 74) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Картка платника податку № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 454,00 грн. судового збору

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12.07.2021.

Суддя В.М. Бездідько