Справа № 520/16774/2020
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 р. Справа № 520/16774/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/16774/2020

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України

про визнання дій та бездіяльності протиправними,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України в якому просив:

-визнати протиправними дії та бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України () адреса-.,01601, м.Київ, вулиця Академіка Богомольця, буд.10, щодо невиплатити на користь ОСОБА_1 1983 р.н. (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середнього грошового забезпечення у розмірі 54 828,44 грн., за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23.09.2019 року по 19.06.2020 року.

-зобов`язати Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України () адреса:,01601, м. Київ, вулиця Академіка Богомольця, буд.10, виплатити на користь ОСОБА_1 1983 р.н. (РНОКГІП: НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення у розмірі 54 828,44 грн., за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23.09.2019 року по 19.06.2020 року.

-стягнути з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України () адреса:,01601, м. Київ, вулиця Академіка Богомольця, буд.10, на користь ОСОБА_1 1983 р.н. (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачену суму судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України () адреса-01601, м.Київ, вулиця Академіка Богомольця, буд.10, щодо невиплатити на користь ОСОБА_1 1983 р.н. (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23.09.2019 року по 19.06.2020 року.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України () адреса:,01601, м. Київ, вулиця Академіка Богомольця, буд.10, виплатити на користь ОСОБА_1 1983 р.н. (РНОКГІП: НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23.09.2019 року по 19.06.2020 року у розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що індексація грошового забезпечення не є складовою грошового забезпечення поліцейських, а має компенсаторний характер та спрямована на забезпечення його реальності, з метою підтримання достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності у зв`язку з нфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Отже, індексація не є середнім заробітком працівника (чи якоюсь іншою грошовою сумою, яка підлягає йому до обов`язкової виплати при звільненні) в розумінні статті 116 КЗпП. В даному випадку індексацію виплачено ОСОБА_2 . Департаментом на виконання рішення суду. Тому віднесення судом індексації грошового забезпечення до заробітної плати (або ж грошового забезпечення поліцейського в даному випадку) є помилковим. Відповідно і наслідки, встановлені статтею 117 КЗпП, при вирішенні спірних правовідносин до Департаменту застосовуватись не можуть. Також зазначив, що визначений судом розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача повинен відповідати принципам розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування. Вказав, що судом першої інстанції наведено принцип співмірності та необхідність зменшення розміру відшкодування працівникові, однак ні мотивувальна, ні резолютивна частина оскаржуваного рішення не містять обґрунтування стягнених коштів на користь позивача у розмірі 5000 грн. Також, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 по справі №240/532/20, просив суд врахувати, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі № 520/9614/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання неправомірними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року. Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року. Заяву представника позивача про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката - задоволено частково. Стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01061, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) у розмірі 500,00 грн (п`ятсот гривень 00 копійок).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/9614/19 апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України було залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі № 520/9614/19 залишено без змін.

Відповідачем на виконання рішення суду по справі № 520/9614/19 перераховано на банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3324,54 коп. з коментарем до платежу «виплата індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року», що підтверджується квитанцією AT «Укрсімбанк».

Позивач вважає, що оскільки відбулася невиплата грошової компенсації у строк, то він має право на виплату середнього грошового забезпечення у розмірі 54828,44 грн. за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23.09.2019 року по 19.06.2020 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту шляхом зобов`язання Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України виплатити на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23.09.2019 року по 19.06.2020 року у розмірі 5000,00 грн.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд першої інстанції не врахував питання щодо застосування строків звернення до адміністративного суду, що передує вирішенню спору по суті.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Колегія суддів зазначає, що предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати.

За таких обставин, на спірні правовідносини за участю позивача у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 КЗпП України для звернення до суду з заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні розповсюджуються строки звернення до суду, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що з ним був проведений фактичний повний розрахунок всіх сум, які мали бути виплачені в день його звільнення.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною третьою статті 122 КАС України.

Колегія суддів ураховує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в справі №240/532/20 (постанова від 11 лютого 2021 року) за схожих фактичних обставин сформулював висновок про те, що "строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців".

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України або загальний шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України.

З огляду на матеріали справи, відповідачем виконано рішення суду у справі № 520/9614/19 від 22.11.2019, а саме заборгованість у сумі 3324,54 грн за несвоєчасний розрахунок при звільненні (зокрема, виплата індексації грошового забезпечення) 19.06.2020 перераховано на банківський рахунок позивача, що також підтверджує позивач у позовній заяві (а.с. 1).

Проте до суду з цим позовом, поданим через систему "Електронний суд", ОСОБА_1 звернувся лише 24.11.2020, тобто з пропуском місячного строку, визначеного достатнім для звернення до суду у справах щодо звільнення з публічної служби (в тому числі за несвоєчасний розрахунок при звільненні) згідно зі статтею 122 КАС України після отримання належних йому при звільненні коштів.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позивач подав позовну заяву до адміністративного суду з пропуском установленого чинним законодавством строку звернення до суду.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача на те, що спірні відносини виникли у період дії пункту 3 Прикінцевих положень КАС України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому строки, визначені, зокрема статтею 122 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину, з огляду на наступне.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

В свою чергу Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX (надалі - Закон № № 731-IX), який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України викладено в новій редакції, якою унормовано, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Крім того, цим Законом № 731-IX до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України внесено зміни згідно з якими процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, з 02 квітня 2020 року визначені КАС України процесуальні строки, зокрема, строк звернення до суду, підлягали продовженню на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). При цьому Законом № 731-IX передбачено закінчення продовжених процесуальних строків через 20 днів після набрання чинності цим Законом та обумовлено, що з цього часу суд поновлює процесуальні строки, встановлені нормами КАС України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таке тлумачення наведених правових норм зроблене, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року в справі №560/1872/20.

Отже, строк, встановлений Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", закінчився 06 серпня 2020 року, та саме в строк до цієї дати з огляду на місячний строк звернення до суду позивач мав звернутися до суду із позовною заявою для того, що відповідати висновку суду про дотримання ним строку звернення до суду.

Для поновлення пропущеного позивачем строку враховуючи те, що позивач звернувся до суду 22.11.2020, як зазначалось вище, необхідним є поважність причин його пропуску з указівкою, що такі причини зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Водночас в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач звертався до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду з наведенням підстав для поновлення строку, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Заява про поновлення строку звернення до суду, яку позивач надав до суду, містить виключно посилання на запровадження в країні карантину, але не вказує з наданням підтверджуючих документів, які саме обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, заважали позивачу після 19.06.2020 вчасно звернутися до суду із вказаним позовом.

Ураховуючи певні особливості нормативного регулювання питання поновлення процесуального строку звернення до суду в спірний період, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені позивачем підстави для поновлення строку не є поважними, оскільки вони не пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежали від волі позивача та зробили неможливим своєчасне звернення до суду. Не є наведені підстави й такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

В аспекті наведеного вище колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів зважає на наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, що не було враховано судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позивних вимог та не врахував необхідність застосування до спірних правовідносин норм ст. 122, 123 КАС України в поєднанні з приписами Закону № 731-IX, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про залишення адміністративного позову без розгляду.

У зв`язку з цим, в межах розгляду цієї справи відсутні підстави для надання правової оцінки доводам апеляційної скарги відповідача щодо помилковості висновків суду першої інстанції по суті вирішених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 по справі № 520/16774/2020 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий Г.Є. Бершов