Справа № 160/15257/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/15257/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 р. (суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі № 160/15257/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення матеріальної шкоди у вигляді недоплаченої частини заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 р. частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення матеріальної шкоди у вигляді недоплаченої частини заробітної плати.

Суд визнав протиправними дії Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.03.2020 року по 14.05.2020 року включно відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язав Дніпропетровську обласну прокуратуру провести нарахування та виплату ОСОБА_1 не отриманих грошових коштів, виходячи з розміру посадового окладу визначеного за ч.3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», який обраховано судом у цьому рішенні та з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 26.03.2020 №1-223/2018 (2840/18), за період з 26.03.2020 року по 14.05.2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 2 а.с.63-69).

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку сторонами.

Позивач в апеляційній скарзі просить оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Позивач вказує, що зміст та обґрунтування рішення суду не відповідають його резолютивній частині. Суд не захистив порушене право позивача, не з`ясував обставини справи, виніс поверхневе, незаконне, протиправне, упереджене рішення, протиправно вийшов за межі позовних вимог. Позивач вважає, що суд зобов`язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії; належним способом захисту порушених прав є саме стягнення з Держави матеріальної шкоди за період з липня 2015 року по березень 2020 року у розмірі недоплаченої заробітної плати в частині посадового окладу та надбавки за вислугу років, надбавки за виконання ОВЗ та щомісячної премії з урахуванням встановлених державою розміру мінімальної заробітної плати та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ з урахуванням відрахувань 18% ПДФО, 1,5 % військового збору та ЄСВ 6,1% (тільки за 2015 рік). Крім того, відповідачем порушено право на оплату праці за період з квітня 2020 року по травень 2020 року, яке підлягає захисту шляхом визнання протиправної бездіяльності та стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури матеріальної шкод у вигляді недоплаченої заробітної плати в частині посадового окладу та надбавки а вислугу років з урахуванням встановлених державною розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ. Позивач наголошує, що спірні правовідносини виникли не з моменту прийняття рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020, а внаслідок прийняття такого рішення за період з 01.07.2015 по 26.03.2020, під час якого діяв акт, що визнаний неконституційним. Позивач наполягає на тому, що предметом його позову є відшкодування матеріальної шкоди, тому суд першої інстанції повинен був постановити рішення про стягнення суми завданої шкоди.

Дніпропетровська обласна прокуратура у поданій апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняте нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 надано оцінку порядку нарахування заробітної плати прокурорів в редакції Закону 1697-УІІ на час звернення народних депутатів з конституційним поданням червень 2018 року. На переконання позивача, правові підстави для обрахування посадового окладу та заробітної плати позивача у спірному періоді в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» - відсутні. Також Дніпропетровська обласна прокуратура не є розпорядником бюджетних коштів, тому суд першої інстанції, зобов`язавши виплатити позивачу не отримані кошти, поклав функції Офісу Генерального прокурора.

У судовому засіданні позивач та прокурор, кожний окремо, підтримали вимоги та доводи своїх апеляційних скарг та просили залишити без задоволення апеляційній скарги протилежної сторони.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, належним чином повідомлене про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направило, про причини неприбуття не повідомило.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини, які не заперечуються сторонами:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював безперервно в органах прокуратури з 30.10.2006 року (трудовий стаж в органах прокуратури України понад 14 років). З 12.08.2019 року працював на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області. Наказом прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 року № 406к на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» 14.05.2020 року позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідувань, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області, що підтверджено копією трудової книжки (Серія НОМЕР_1 ) та копією вкладишу (Серія НОМЕР_2 ).

Також, судом першої інстанції встановлено, що 15.05.2020 року позивач звернувся до прокурора Дніпропетровської області старшого радника юстиції Панченко О.В. із заявою, в якій просив здійснити перерахунок сплаченої йому заробітної плати за період з 01.01.2015 року по 14.05.2020 року зі сплатою заборгованості на належну йому платіжну картку НОМЕР_3 . В даній заяві позивач послався на визнання Конституційним Судом України неконституційними положень пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (рішення у справі №1-223/2018 (2840/18) від 26 березня 2020 року). Листом від 29.05.2020 року за №18-738 вих.20 на дане звернення позивача Прокуратура Дніпропетровської області повідомила останньому про те, що на виконання завдання Офісу Генерального прокурора від 29.01.2020 року №21-375вих-26окв відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 рок № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» прокуратурою Дніпропетровської області було надано штатні розписі регіональної та місцевих прокуратур, станом на 01.01.2020 року, для затвердження Генеральним прокурором. Статтею 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники Бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Згідно з вимогами зазначеної статті Кодексу та розміру загальної суми, передбаченої в Законі України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на утримання органів прокуратури, Офісом Генерального прокурора проведені розрахунки сум на оплату праці у розрізі прокуратур усіх рівнів для затвердження їх у відповідних кошторисах видатків на цей рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». У подальшому при внесенні змін до структури та штатного розпису регіональних, місцевих прокуратур складається новий штатний розпис на дату видання наказу Генеральним прокурором та у відповідності до завдання Офісу Генерального прокурора. На поточну дату наказу Генерального прокурора та завдання Офісу Генерального прокурора щодо складання нового штатного розпису не надходило, нарахування заробітної плати виконуються відповідно затвердженому Генеральним прокурором кошторису станом на 01.01.2020 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що:

- відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»;

- рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 на спірні правовідносини за період з 01.07.2015 по 26.03.2020 року не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності;

- право на отримання заробітної плати виникає з дня прийняття рішення Конституційним Судом України, а саме з 26.03.2020 року;

- позовна вимога про зобов`язання відповідача сплатити на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду у сумі 1162277 грн. 55 коп. у вигляді неотриманої частини заробітної плати, задоволенню не підлягає, оскільки визначення конкретного розміру збитків у вигляді недоотриманої заробітної плати є дискреційними повноваженнями відповідача - Дніпропетровської обласної прокуратури, а матеріали справи не містять доказів нарахування позивачу відповідних сум, на підставі яких суд мав би можливість визначити конкретну суму стягнення.

За результатами перегляду оскарженого судового рішення в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, визначених статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, для його скасування.

По-перше, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які полягають у наступному:

Як свідчать наявні у справі матеріали, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 р. відкрито провадження в адміністративній справі за позовом заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про:

- визнання протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо необхідності виплатити частину заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного за частинами 3,4 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з коефіцієнтом 1, натомість здійснення виплат на підставі пунку 26розділу УІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01 липня 2015 року по 14 травня 2020 року;

- стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури матеріальної шкоди у сумі 1162277,55 грн. у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме - посадового окладу, визначеного за частинами 3,4 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з коефіцієнтом 1,2 у зв`язку із застосуванням при виплатах пунку 26 розділу УІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01 липня 2015 року по 14 травня 2020 року;

- зобов`язання Дніпропетровську обласну прокуратуру виплатити частину невиплаченої заробітної плати, а саме - посадового окладу, визначеного за частинами 3,4 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з коефіцієнтом 1, 2 у зв`язку із застосуванням при виплатах пунку 26 розділу УІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01 липня 2015 року по 14 травня 2020 року. (т. 1 а.с.44-63).

Цією ж ухвалою від 25 листопада 2020 р. суд призначив проведення підготовчого судового засідання на 16 грудня 2020 р.

15 березня 2021 р. позивач подав уточнену позовну заяву про зменшення позовних вимог, визначивши суму матеріальної шкоди у розмірі 1015940,81 грн. (т. 1 а.с.182-199).

17 березня 2021 р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій виклав наступні позовні вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури та стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури за рахунок бюджетних коштів матеріальну шкоду завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, у вигляді недоплаченої заробітної плати в частині посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань та щомісячної премії з урахуванням встановлених державою розміру мінімальної заробітної плати та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно зі ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року зі змінами і доповненнями, у сумі 3 378 56 грн. 46 коп. за період з липня 2015 року по березень 2020 року з урахуванням відрахувань 18% ПДФО, 1,5% військового збору та ЄСВ 6,1 % (тільки за 2015 рік), з яких нараховано недоплати: посадовий оклад - 956 430 грн. 91 коп.; надбавка за вислугу років - 23 4 719 грн. 97 коп.; надбавка за виконання ОВЗ - 833 805 грн. 61 коп.; щомісячної премії - 2 179 322 грн. 53 коп.; відрахування у сумі: ПДФО - 751 072 грн. 01 коп. (з суми посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання ОВЗ та щомісячної премії); військового збору - 63 064 грн. 19 коп. (з суми посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання ОВЗ та щомісячної премії), ЄСВ (тільки за 2015 рік) - 11 586 грн. 36 коп.;

- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури та стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури матеріальну шкоду завдану положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, у вигляді недоплаченої заробітної плати в частині посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання ОВЗ та щомісячної премії з урахуванням встановлених державою розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно зі ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року зі змінами і доповненнями, у сумі 136 580 грн. 71 коп. з квітня 2020 року по травень 2020 року, з урахуванням відрахувань 18% ПДФО та 1,5% військового збору, з яких: нараховано недоплати: посадовий оклад 45 624 грн. 33 коп.; надбавка за вислугу років на 11 406 грн. 08 коп.; надбавка за виконання ОВЗ 39 921 грн. 29 коп.; щомісячної премії 72 713 грн. 78 коп.: відрахувань у сумі: ПДФО - 30 539 грн. 79 коп. (з суми посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання ОВЗ та щомісячної премії), військового збору 2 544 грн. 98 коп. (з суми посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання ОВЗ та щомісячної премії).

Ухвалою суду першої інстанції від 17 березня 2021 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18 березня 2021 р. (т. 2 а.с.50).

Як свідчить зміст оскарженого рішення, суд першої інстанції розглядав позовні вимоги в редакції заяви про збільшення позовних вимог від 17 березня 2021 р.

Статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом позову є конкретні вимоги позивача, підставою позову те, чим він обґрунтовує свої вимоги, а змістом позовної вимоги є спосіб захисту свого права, обраного позивачем. Змінюючи одночасно предмет і підставу, позивач фактично пред`являє новий позов, який повинен розглядатись в іншому провадженні. Подавши заяву «про збільшення позовних вимог», позивач фактично змінив підстави та предмет позову. Згідно правового висновку Верховного Суду, неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви (справи № 923/1061/18, № 925/185/19, № 925/186/19).

Крім того, за приписами частини 7 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Позивач надав докази направлення 17 березня 2021 р. копії заяви на адресу Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (т. 1 а.с.30-32). Однак, суд першої інстанції, призначивши справу до розгляду на наступний день, фактично позбавив третю особу та прокурора висловити свої заперечення з приводу можливості прийняття до розгляду змінених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зважаючи на зміст заяви від 17 березня 2021 р., повинен був повернути її без розгляду та вирішувати по суті позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 24 листопада 2020 р. і по яким відкрито провадження в адміністративній справі (т. 1 а.с.44-61), з урахуванням заяви про зменшення суми відшкодування матеріальної шкоди (т. 1 а.с.182-199).

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції взагалі неправильно визначив характер спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяві від 24 листопада 2020 р., ОСОБА_1 звернувся до суду за відшкодуванням матеріальної шкоди, завданої внаслідок дії закону, який визнано неконституційним.

За приписами частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Підставою звернення позивача до суду стала обставина зміни правового регулювання оплати праці прокурорів.

Так, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» № 79-VIII від 28 грудня 2014 року (набрав чинності з 01 січня 2015 р.) внесено зміни до п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», відповідно доо яких положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (заробітна плата прокурорів) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Частина 3 статті 152 Конституції України визначає, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Однак, закон, який встановлює порядок відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, до цього часу в України не прийнято.

Зважаючи на те, що норми Конституції України є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 2 ст. 8 Конституції України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» ("C. G. and Others v. BULGARIA"), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи. Ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої у зв`язку із дією закону, який визнано неконституційним.

Згідно частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 6 частини 2 цієї ж статті визначено, що у разі прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, суд може прийняти рішення стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, наслідком вирішення позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є стягнення конкретної суми, визначеної судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, змінивши фактично характер спірних правовідносин, що призвело до невірного вирішення спору.

Колегія суддів звертає увагу, що з часу постановлення Рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року, заробітна плата прокурорам мала бути нарахована у відповідності до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції до змін, внесених № 79-VIII від 28 грудня 2014 року. В такому випадку, спір щодо нарахування та виплати заробітної плати з 26 березня 2020 р. є таким, що виник з приводу проходження позивача публічної служби.

Відтак, сума заробітної плати, яка не була нарахована та виплачена в період дії неконституційного акту (до 26 березня 2020 р.) підлягає відшкодуванню, як матеріальна шкода.

Однак, як зазначив позивач, він був звільнений з органів прокуратури з 14 травня 2020 р. На думку колегії суддів ця обставина дозволяє розглядати позовні вимоги за період з 26 березня 2020 р. по 14 травня 2020 р., як такі, що мають характер матеріальної шкоди.

Позивачем сума матеріальної шкоди у розмірі 1015940,81 грн. визначена на підставі Висновку експертного економічного дослідження № 1-21 судового експерта ОСОБА_2 , проведеного на замовлення позивача.

Частиною 3 статті 101 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Однак, частиною 7 цієї ж статті передбачено, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У наданому позивачем Висновку експертом не зазначено, що він попереджений про кримінальну відповідальність, тому колегія суддів не може його розглядати в якості належного та допустимого доказу.

Разом з цим, в період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2016 року ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» встановлювала, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

З 01 січня 2017 року по 24 вересня 2019 року ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» визначала, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» було установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» було установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі:

з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» було установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» було установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня.

За даними Дніпропетровської обласної прокуратури позивачу нараховано посадовий оклад та вислугу років (згідно розрахункових листів) у 2015 році (з липня місяця) 8914,79 грн., у 20016 році -26143,72 грн., у 2017 році 46451,58 грн., у 1018 році 77162,13 грн., у 2019 році 80115,80 грн., у 2020 році 29332,25 грн. (всього на суму 268120,27 грн.) (т. 1 а.с.128-133).

Посадовий оклад та вислуга років, які мали бути нараховані на підставі статті 81 Закону України «Про прокуратуру» складали: у 2015 році 67154,16 рн., у 2016 році 199001,31 грн., у 2017 році 317591,85 грн., у 2018 році 338935,64 грн., у 2019 році 412795,83 грн., у 2020 році 196260,54 грн.

Різниця у виплаті складає 1015940,81 грн., що є сумою матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся до відповідача 15.05.2020 із заявою про перерахунок йому заробітної плати у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України зазначеного вище Рішення (т. 1 а.с.18). Однак, у задоволенні заяви було відмовлено (т. 1 а.с.19).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який сформовано відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» станом на 21.09.2020 Дніпропетровська обласна прокуратура є державною організацією (установою, закладом).

Дніпропетровська обласна прокуратура ствержує, що не є належним органом до якого пред`явлено вимоги. Колегія суддів зазначає, що оскільки Державою Україна конкретного порядку та конкретного органу уповноваженого на відшкодування шкоди за ч. 3 ст. 152 Конституції України на законодавчому рівні не закріплено у спірних правовідносинах щодо компенсації шкоди завданої прийняттям неконституційного акта, у вигляді недоплаченої частини заробітної плати, яка мала бути нарахована позивачу, за період коли позивач працював на посаді прокурора, Держава діє через державний орган, в якому працював позивач - Дніпропетровську обласну прокуратуру (бувша назва Прокуратура Дніпропетровської області).

Відповідач не навів суду жодних доводів щодо невірного визначення позивачем суми матеріальної шкоди у заявленому розмірі.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач також просив суд здійснити розподіл судових витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 6000 грн. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про неможливість врахування цього висновку в якості доказу по справі, підстави для відшкодування заявленим позивачем витрат відсутні.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 р. в адміністративній справі №160/15257/20 скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Прокуратури Дніпропетровської області, оформленою листом № 18-738 вих20 від 29.05.2020, у проведенні перерахунку заробітної плати за період з 01 січня 2015 р. по 14 травня 2020 р. та виплати її ОСОБА_1 на підставі поданої ним 15.05.2020 заяви.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської обласної прокуратури (, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38, місто Дніпро, 49044) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 1015940 (один мільйон п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок) грн. 81 коп.

У задоволені решти позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 30 червня 2021 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий