Справа № 120/7486/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про забезпечення позову

12 липня 2021 р. Справа № 120/7486/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку письмового провадження заяву представника позивача, адвоката Ярусевича Євгенія Юрійовича, про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2020 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Ярусевича Є.Ю., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (59-та окрема мотопіхотна бригада імені Якова Гандзюка), треті особи Командування Сил логістики Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ), Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, про визнання протиправним та скасування пункту 3.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2020 № 1339 "Про результати службового розслідування".

Разом з позовною заявою представник позивача також подав заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення з грошового забезпечення позивача, яке здійснюється на підставі вищевказаного пункту наказу.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, представник позивача зазначає, що у 2015-2019 рр. позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (раніше польова пошта НОМЕР_3 ) на посаді начальника штабу першого заступника командира артилерійського дивізіону та на посаді командира артилерійського дивізіону. Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.01.2019 № 17 позивача призначено на посаду офіцера відділу поточних операцій оперативного управління штабу Командування Сил логістики Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ). Відтак наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2019 № 75 позивача з 27.03.2019 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, а наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.03.2019 № 49 зараховано до списків особового складу цієї частини, на всі види забезпечення та визначено таким, що з 28.03.2019 справи та посаду прийняв і приступив до виконання свої службових обов`язків за посадою.

Представник позивача зазначає, що 04.06.2021 позивач отримав зменшений розмір грошового забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України за роз`ясненнями, оскільки Командування Сил логістики Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ), де позивач проходить військову службу, не є юридичною особою, самостійно будь-яких виплат не здійснює та перебуває на фінансовому забезпеченні у вищевказаному Фінансовому управлінні. Після цього позивача було ознайомлено з Актом приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків, відповідно до якого військова частина НОМЕР_1 передала, а військова частина НОМЕР_2 прийняла заборгованість позивача з відшкодування державі збитків на загальну суму 46456,67 грн, яка виникла внаслідок переплати позивачу грошового забезпечення за час служби у військовій частині НОМЕР_1 . Підставою для складання такого акту став наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2020 № 1339 "Про результати службового розслідування". Надалі позивачу стало відомо, що пунктом 3.1 цього наказу його притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 46456,67 грн на підставі п. 2 ст. 5 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Позивач з оскаржуваним наказом не погоджується, вважає його очевидно протиправним і таким, що прийнятий з істотним порушенням вимог чинного законодавства, а тому вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Разом з тим, представник позивача наголошує, що такий наказ вже виконується і з грошового забезпечення позивача утримуються кошти на покриття спірної заборгованості.

Таким чином, необхідним, на думку представника позивача, є вжиття заходів забезпечення позову з метою збереження існуючого становища між сторонами до винесення остаточного рішення у справі та недопущення негативних майнових наслідків для позивача.

Частиною першою статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та враховуючи достатність матеріалів справи для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, беручи до уваги положення ч. 6 ст. 120 КАС України, вирішення заяви про забезпечення позову здійснюється судом у перший робочий день (понеділок) після її надходження до суду (у п`ятницю).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами, передбаченими ч. 4 ст. 150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені статтею 151 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 надано роз`яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Тобто заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Наведена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.01.2021 у справі № 140/8878/20.

Судом встановлено, що пунктом 3.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2020 № 1339 "Про результати службового розслідування" на підставі п. 2 ст. 5 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" позивача ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 46456,67 грн.

Згідно з Актом приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків військова частина НОМЕР_1 передала, а військова частина НОМЕР_2 прийняла заборгованість позивача з відшкодування збитків на суму 46456,67 грн.

З доданих до позовної заяви доказів видно, що на виконання оскаржуваного наказу із грошового забезпечення позивача розпочалось утримання спірної заборгованості за теперішнім місцем військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення (ч. 1 ст. 13 вищевказаного Закону).

Отже, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2020 № 1339 в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності є самостійною, законодавчо визначеною підставою для проведення стягнення спірної суми завданих збитків з щомісячного грошового забезпечення позивача.

Поряд з цим, суд враховує, що зазначене рішення суб`єкта владних повноважень є предметом спору у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , тоді як подання позову не зупиняє його дію та не є перешкодою для його подальшого виконання.

За цих обставин суд доходить висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та/або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у випадку задоволення позову.

Крім того, суд вважає недопустимою ситуацію, при якій здійснюється судовий розгляд справи про оскарження наказу командира військової частини про стягнення з військовослужбовця завданої матеріальної шкоди та одночасно його примусове виконання, з відповідними негативними наслідками для особи у вигляді звернення стягнення на її заробітну плату (грошове забезпечення).

Таким чином, встановлені судом обставини дають підстави для висновку про наявність небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та можливість виникнення ситуації, при якій захист та/або відновлення прав позивача, у разі задоволення позову, буде утрудненим.

Додатково суд враховує, що невжиття заходів забезпечення позову, по-перше, може призвести до того, що намір позивача захистити свої права та інтереси в суді залишиться нереалізованим у випадку примусового стягнення з нього спірних коштів або їх частини; по-друге, може зумовити виникнення інших спорів і для відновлення прав позивача необхідно буде докладати значних зусиль шляхом ініціювання нових судових процесів.

Водночас це не відповідатиме завданню адміністративного судочинства, яке відповідно до ст. 2 КАС України полягає, зокрема, у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд враховує, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства та принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні.

Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого статтею 1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку.

Щодо співмірності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, бажаний для позивача, то суд зазначає, що в даному випадку забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного наказу не скасовує самого наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності та не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі.

Застосування заходів забезпечення позову фактично матиме наслідком лише відтермінування стягнення нарахованих збитків, визначених таким наказом, якщо за результатом розгляду справи по суті суд відмовить у задоволенні позову.

Натомість невжиття заходів позову може спричинити для позивача негативні наслідки щодо можливої втрати майна (грошових коштів), у зв`язку з чим захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде істотно ускладнений.

Відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову, на думку суду, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Крім того, суд враховує, що оскаржуваний наказ вважається документом, за яким стягнення матеріальної шкоди з військовослужбовця здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, є підстави вважати, що спосіб забезпечення позову, про який просить заявник, відповідає тому виду забезпечення адміністративного позову, який безпосередньо передбачений нормами процесуального права, а саме п. 5 ч. 1 ст. 151 КАС України.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, у рішенні ЄСПЛ від 29.06.2006 в справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав на те, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Тому обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 , передбачених у п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, шляхом зупинення стягнення з його грошового забезпечення на підставі пункту 3.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2020 № 1339 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Втім, суд не може погодитись з доводами представника позивача щодо очевидної протиправності оспорюваного наказу. Такі доводи, на думку суду, є передчасними і можуть бути перевірені судом лише під час розгляду справи по суті. Тому суд не вбачає достатніх підстав для забезпечення позову відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити стягнення з грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 грудня 2020 року № 1339 "Про результати службового розслідування" до набрання законної сили рішенням суду у цій адміністративній справі.
Копію ухвали негайно надіслати у Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України для виконання, а іншим особам, які беруть участь у справі, для відома.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Ухвала в повному обсязі складена 12.07.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович