Справа № 440/3879/21
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 рокум. ПолтаваСправа № 440/3879/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області /далі відповідач/ про:

- визнання протиправним та скасування підпункту 5.14 пункту 5 рішення Кременчуцької міської ради від 25 червня 2020 року "Про надання та відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці", яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам, орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язання Кременчуцької міської ради Полтавської області видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 /а.с.1-7/.

Позов обґрунтований тим, що позивач є власником Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . Позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку. Підпунктом 5.14 пункту 5 рішення Кременчуцької міської ради від 25 червня 2020 року "Про надання та відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці" позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Вказане рішення позивач вважає протиправним, оскільки прийняте з порушеннями положень Земельного кодексу України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 44-48/ зазначив, що позивач є власником Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , тоді як власником іншої Ѕ вказаного будинку є ОСОБА_2 . Підпунктом 5.14 пункту 5 рішення Кременчуцької міської ради від 25 червня 2020 року "Про надання та відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці" позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з неврахуванням права на земельну ділянку іншого співвласника частини житлового будинку згідно вимог статей 86, 89 Земельного кодексу України. Оскільки відповідно до положень статті 121 ЗК України надання дозволу на розроблення проекту землеустрою можливе для будівництва та обслуговування жилого будинку, а не його частини, а земельна ділянка позивача та співвласника ОСОБА_2 не виділені в окремі частки, надання земельної ділянки можливе або з визначенням частки кожного з учасників спільної часткової власності або без визначення часток учасників спільної власності.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №258507399 від 27 травня 2021 року /а.с.50-51/ зареєстровано право приватної власності на будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 у частці Ѕ на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 14 травня 1968 року, виданого першою Кременчуцькою держнотконторою за №1645, та ОСОБА_1 у частці Ѕ на підставі свідоцтва про право власності на спадщину НОМЕР_1 від 20 червня 2008 року, виданого 1-ою Кременчуцькою держнотконторою за №1-784.

ОСОБА_1 звернулась із заявою до Кременчуцької міської ради від 12 червня 2020 року (вх.№10-10/52746 від 12 червня 2020 року) /а.с.56/ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 1000 м2 за адресою: АДРЕСА_2 . До вказаної заяви додала графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та її орієнтовні розміри, та копії паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, технічного паспорту на нерухоме майно, довіреності уповноваженої особи, правоустановчих документів на нерухоме майно /а.с.57-68/.

Підпунктом 5.14 пункту 5 рішення 44 сесії Кременчуцької міської ради сьомого скликання від 25 червня 2020 року "Про надання та відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці" /а.с.55/, розглянувши звернення відповідно до статей 116, 118, 121, 122, 123 Земельного кодексу України, статті 22 Закону України «Про землеустрій», керуючись статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 у зв`язку з неврахуванням права на земельну ділянку іншого співвласника 1/2 частини житлового будинку згідно вимог статей 86, 89 Земельного кодексу України.

Вказане рішення оприлюднено на офіційному веб-сайті Кременчуцької міської ради (за посиланням https://kremen.gov.ua/?view=decision-city-rada-archive&session-date=2020-06-25&page=4) 01 липня 2020 року /а.с.8/.

Не погодившись з прийняттям відповідачем підпункту 5.14 пункту 5 рішення 44 сесії Кременчуцької міської ради сьомого скликання від 25 червня 2020 року "Про надання та відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці", позивач звернулася до суду з цим позовом засобами поштового зв`язку 02 січня 2021 року, що підтверджується відповідною відміткою відділення поштового зв`язку /а.с. 29/.

З огляду на положення статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України та закінчення шестимісячного строку звернення до суду із цим позовом з урахуванням дати оприлюднення 01 липня 2020 року спірного рішення - 02 січня 2021 року (перший робочий день після вихідного, святкового), та подання в цей день позивачем позовної заяви засобами поштового зв`язку, суд доходить висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року /далі - ЗК України/.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом пункту "г" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У постанові від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а Верховний Суд зазначив, що враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення частини шостої статті 118 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі перебування земельної ділянки у користуванні інших осіб), то недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Частиною п`ятою статті 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, безоплатна приватизація земельних ділянок, що вже перебувають у законному користуванні інших осіб, допускається виключно після припинення користування такими особами земельними ділянками.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою стаття 141 Земельного кодексу України визначає, зокрема, добровільну відмову від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Отже, погодження землекористувачів є обов`язковим у випадку, якщо безоплатна приватизація стосується тих земельних ділянок державної чи комунальної власності, що перебувають у користуванні інших громадян або юридичних осіб і їх право користування не припинено у визначеному законом порядку.

Зі змісту підпункту 5.14 пункту 5 рішення 44 сесії Кременчуцької міської ради сьомого скликання від 25 червня 2020 року "Про надання та відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці" слідує, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 у зв`язку з неврахуванням права на земельну ділянку іншого співвласника 1/2 частини житлового будинку згідно вимог статей 86, 89 Земельного кодексу України

Надаючи оцінку вказаній підставі для відмови у наданні дозволу, суд виходить з наступного.

Приписами статті 355 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, а із згідно з положеннями частин першої - третьої статті 358 вказаного Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частинами першою та другою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Судом встановлено, що зареєстровано право приватної власності на будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 у частці Ѕ та ОСОБА_1 у частці Ѕ, а тому такі особи є співвласниками на вказаний будинок на праві спільної власності та здійснюють володіння та користування таким будинком спільно.

Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Статтею 89 ЗК України встановлено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно зі статтею 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, співвласники будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично користуються земельною ділянкою, на якій розміщений їх будинок, на рівних правах та умовах та обидві можуть отримати таку земельну ділянку у власність відповідно до пункту «в» частини другої статті 89 ЗК України.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивачем до матеріалів її заяви не додано у відповідності до вимог частини шостої статті 118 ЗК погодження землекористувача, а саме: співвласника будинку з господарськими будівлями ОСОБА_2 .

За відсутності такого погодження землекористувача виникає питання щодо вирішення спору про право на таку земельну ділянку, що не віднесено до компетенції відповідача, а може бути вирішено у судовому порядку за правилами цивільного судочинства.

Суд враховує, що відповідно до положень частин першої, третьої та четвертої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивачем не надано до суду доказів виділення в натурі її частки будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно припинення права спільної часткової власності на такий будинок, внаслідок чого було б припинено спільне користування земельною ділянкою під таким будинком.

Також позивачем не надано відповідачу та до суду доказів того, що позивач, звертаючись із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, діяла б також від імені та в інтересах співвласника будинку ОСОБА_2 щодо отримання ними спірної земельної ділянки у спільну сумісну власність відповідно до їх права спільної часткової власності на будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на такій спірній земельній ділянці, відповідно до положень статей 86, 89, 120 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на відсутність згоди іншого землекористувача спірної земельної ділянки - ОСОБА_2 , яка на праві приватної власності володіє Ѕ будинку, та відповідно користується спірною земельною ділянкою, суд доходить висновку, що відповідач правомірно прийняв підпункт 5.14 пункту 5 рішення 44 сесії Кременчуцької міської ради сьомого скликання від 25 червня 2020 року "Про надання та відмову в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в м. Кременчуці".

Отже, підстави для задоволення позову відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (площа Перемоги, буд. 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 24388300) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк