Справа № 580/4070/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4070/20 Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом Фермерського господарства "Артанія Агро" до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02.02.2021,

В С Т А Н О В И Л А:

Фермерське господарство "Артанія Агро" звернулося до Черкаського окружного адміністративного з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність щодо виконання наказу від 26.12.2019 №814 в частині зобов`язань перед позивачем;

- зобов`язати виконати наказ від 26.12.2019 №814 в частині зобов`язань перед позивачем та погасити кредиторську заборгованість в сумі 152 500,00 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо виконання наказу від 26.12.2019 №814 в частині розподілу фермерському господарству "Артанія Агро" коштів в сумі 152 500,00 грн. за бюджетною програмою КПКВК 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними".

Зобов`язано Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України виконати наказ від 26.12.2019 №814 в частині розподілу коштів за бюджетною програмою КПКВК 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними", шляхом погашення перед фермерським господарством "Артанія Агро" кредиторської заборгованості в сумі 152500,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та просить відмовити у задоволенні позову.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та обґрунтовані тим, що відповідачем спрямовано кошти за бюджетною програмою КПКВК 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними" до структурного підрозділу з питань агропромислового розвитку районної державної адміністрації для перерахування позивачу. Однак, з незалежних від відповідача причин кошти позивачу не перераховані та обліковуються як бюджетні зобов`язання за позивачем. Тому твердження позивача щодо бездіяльності відповідача є необґрунтованими.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Фермерське господарство "Артанія Агро" зареєстровано юридичною особою з 13.09.2016. Основним видом його діяльності є вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників.

Наказом відповідача від 26.12.2019 №814 затверджено розподіл коштів за бюджетною програмою 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними". Цим наказом позивачу розподілені кошти в сумі 152500,00 грн.

Згідно з даними Реєстру бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 28.12.2019 №64, та №138 за позивачем рахується бюджетне зобов`язання на суму 152500,00 грн. за КПКВК 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними".

Відповідно до звіту про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7д) від 14.01.2020 за вказаною бюджетною програмою в Управління агропромислового розвитку Черкаської РДА наявна кредиторська заборгованість на суму 152500,00 грн.

Листом від 09.01.2020 №1 позивач звернувся до відповідача з проханням повторно направити вищевказані кошти. Зазначив, що через помилку вони не отримані позивачем та повернені в бюджет.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача стосовно невиплати кредиторської заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України як відповідальним виконавцем бюджетної програми за КПКВК 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними", не вжито необхідних заходів щодо виконання своїх обов`язків з метою реалізації покладених завдань.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними" визначає Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для розвитку виноградарства, садівництва і хмелярства, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2005 року №578 (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №578).

Згідно з пунктом 3 Порядку №578 головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінекономіки.

Підпунктом 2 п.5 Порядку №578 визначено, що бюджетні кошти надаються суб`єктам господарювання, які займаються виноградарством, садівництвом і хмелярством (далі - суб`єкти господарювання), для часткової компенсації вартості (без урахування сум податку на додану вартість) будівництва, придбаних основних засобів і товарів, виконаних робіт та отриманих послуг у поточному бюджетному році (далі - компенсація витрат), зокрема, на придбання садивного матеріалу плодово-ягідних культур, винограду та хмелю (до 80 відсотків здійснених у поточному та попередньому бюджетних роках витрат без урахування сум податку на додану вартість), але не більше встановлених Мінекономіки нормативів за умови закладення насаджень у поточному році.

Відповідно до пункту 14 Порядку №587 на підставі затверджених остаточних обсягів компенсації, розподілу бюджетних коштів між суб`єктами господарювання для компенсації витрат, пов`язаних з будівництвом холодильників (лабораторних комплексів, об`єкта із заморожування плодово-ягідної продукції), та розподілу коштів для компенсації витрат з придбання обладнання, техніки та механізмів Мінекономіки спрямовує бюджетні кошти Міністерству аграрної політики та продовольства Автономної Республіки Крим, структурним підрозділам з питань агропромислового розвитку обласних, управлінню промисловості, розвитку інфраструктури та агропромислового комплексу Севастопольської міської держадміністрацій.

Міністерство аграрної політики та продовольства Автономної Республіки Крим та структурні підрозділи з питань агропромислового розвитку обласних держадміністрацій спрямовують бюджетні кошти структурним підрозділам з питань агропромислового розвитку районних держадміністрацій.

Управління промисловості, розвитку інфраструктури та агропромислового комплексу Севастопольської міської держадміністрації, структурні підрозділи з питань агропромислового розвитку районних держадміністрацій на підставі відповідних наказів Мінекономіки подають управлінням Казначейства реєстр підприємств і платіжні доручення на виплату компенсацій шляхом перерахування бюджетних коштів із власного реєстраційного рахунка на поточні рахунки суб`єктів господарювання, відкриті в банках.

Суб`єктам господарювання, яким оформлення документів для компенсації витрат здійснювалося через обласні комісії, перерахування бюджетних коштів із власних реєстраційних рахунків здійснюють Міністерство аграрної політики та продовольства Автономної Республіки Крим та структурні підрозділи з питань агропромислового розвитку обласних держадміністрацій.

На підставі п.17 Порядку №587 складення та подання звітності про використання бюджетних коштів, а також контроль за їх цільовим витрачанням здійснюються в установленому законодавством порядку.

За правилами ч.3 ст.20 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) бюджетні програми формуються головними розпорядниками бюджетних коштів під час підготовки пропозицій до Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та складання бюджетного запиту з урахуванням планів діяльності на середньостроковий період, прогнозних та програмних документів економічного і соціального розвитку.

Частиною 4 ст.20 Бюджетного кодексу України визначено, що відповідальний виконавець бюджетних програм визначається головним розпорядником бюджетних коштів за погодженням з Міністерством фінансів України (місцевим фінансовим органом). Відповідальним виконавцем бюджетних програм може бути головний розпорядник бюджетних коштів за бюджетними програмами, виконання яких забезпечується його апаратом, та/або розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, який забезпечує виконання бюджетних програм у системі головного розпорядника.

Частиною 1 ст.22 Бюджетного кодексу України встановлено, що за обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Повноваження головного розпорядника бюджетних коштів визначені ч.5 ст.22 Бюджетного кодексу України. Зокрема, пунктами 3, 4, 5, 7, 9 цієї норми встановлено, що головний розпорядник бюджетних коштів:

- отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань;

- затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством;

- розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу;

- здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі:

- здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.57 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання за бюджетними програмами спеціального фонду державного бюджету, не передбаченими проектом закону про Державний бюджет України на наступний бюджетний період, поданим на розгляд до Верховної Ради України, головні розпорядники бюджетних коштів зобов`язані виконати до кінця поточного бюджетного періоду в межах і за рахунок відповідних фактичних надходжень до спеціального Фонду бюджету, не допускаючи наявності за такими зобов`язаннями кредиторської заборгованості на початок наступного бюджетного періоду.

Наказом Міністерства фінансів України від 02 березня 2012 року №309 затверджений Порядок реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України (далі - Порядок №309).

Пунктом 2.2. Порядку №309 передбачено, що розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобов`язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання

Згідно з п.2.4. Порядку №309 розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати прийняття ними до виконання бюджетного фінансового зобов`язання, якщо інше не передбачено бюджетним зобов`язанням, подають до відповідного органу Казначейства Реєстр фінансових зобов`язань за формою згідно з додатком 2 на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях, а також оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання та бюджетного фінансового зобов`язання.

На підставі п.2.7. Порядку №309 після перевірки підтвердних документів по одному примірнику Реєстру та/або Реєстру фінансових зобов`язань і заявки на видачу готівки повертаються розпоряднику бюджетних коштів, а інші примірники цих документів залишаються на зберіганні в органі Казначейства. Форма заявки на видачу готівки затверджується Мінфіном. Документи, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання та/або бюджетного фінансового зобов`язання, повертаються розпоряднику з відміткою "зареєстровано та взято на облік".

Суд першої інстанції вірно встановив, що згідно з даними Реєстру бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 28.12.2019 №64 та №138 за позивачем рахується бюджетне зобов`язання на суму 152500,00 грн. за КПКВК 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними". Вказане бюджетне зобов`язання взято 28.12.2019 на облік Управлянням ДКСУ у м. Черкасах Черкаської області.

Таким чином у відповідача, як головного розпорядника бюджетних коштів за вищевказаною програмою, наявний обов`язок щодо погашення вищевказаної кредиторської заборгованості.

Посилання апелянта на відсутність бездіяльності у вирішенні питання щодо погашення заборгованості перед позивачем, як на підставу для відмови у погашенні кредиторської заборгованості є безпідставними, оскільки вчинення відповідачем активних дій з цього приводу, не спростовує його обов`язок стосовно виплати компенсації за вищевказаною бюджетною програмою.

Аналогічні висновки щодо необхідності виплати компенсації в подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №808/3578/16.

Колегія суддів критично оцінює твердження апелянта стосовно того, що його повноваження обмежені лише розподілом бюджетних коштів та спрямування їх у регіони, оскільки норми Бюджетного кодексу України та Порядку №587 зобов`язують відповідача забезпечити контроль за реалізацією прийнятих рішень, у тому числі вжити усіх заходів, спрямованих на виконання затверджених бюджетних програм.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, пункт 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року).

В силу принципу пропорційності втручання у право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання "справедливої рівноваги" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно тягти за собою покладення на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків, як це мало місце у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 5 лютого 2019 року у справі №822/34/16.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем як виконавцем бюджетної програми за КПКВК 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними", не вжито необхідних заходів щодо виконання своїх обов`язків з метою її реалізації, а отже позовна вимога визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виконання наказу від 26.12.2019 №814 в частині зобов`язань перед позивачем є обґрунтованою та правомірно задоволена судом першої інстанції.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга №10465/83) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Отже, наявні підстави для зобов`язання відповідача виконати наказ від 26.12.2019 №814 в частині розподілу коштів за бюджетною програмою за КПКВК 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними", шляхом погашення перед позивачем кредиторської заборгованості в сумі 152500,00 грн., про що вірно вказано судом попередньої інстанції.

Окрім того, колегія суддів враховує, що аналогічних висновків про необхідність виконання відповідачем бюджетної програми "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними" дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 15 травня 2018 року у справі №815/2105/17, від 24 квітня 208 року у справі №821/2156/16, від 13 лютого 2020 року у справі №815/5101/17, від 14 лютого 2020 року у справі №803/1448/16.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.

Разом з тим, судова колегія враховує, що стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14, 04.11.1950, визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

В контексті викладеного, колегія суддів вказує, що оскільки відповідачем належно не виконано наказ від 26.12.2019 №814 в частині розподілу коштів за бюджетною програмою КПКВК 1201130 "Державна підтримка розвитку хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними", шляхом погашення перед фермерським господарством "Артанія Агро" кредиторської заборгованості в сумі 152500,00 грн., то суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги.

Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій та були враховані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення, яке, на переконання колегії суддів, є законним та прийнято з дотриманням норм матеріального права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі за позовом Фермерського господарства "Артанія Агро" до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко