Справа № 640/25824/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року м. Київ № 640/25824/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Святошинського району міста Києва до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

23.12.2019 Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Святошинського району міста Києва звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019 №, від 11.04.2019 №2, №2, №2 та №, від 20.06.2019 №.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що згідно податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019 № та від 20.06.2019 № необґрунтовано застосовано до позивача штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, адже несвоєчасна реєстрація податкових накладних мала місце внаслідок відсутності у позивача реєстраційних лімітів, що мало місце внаслідок недостатнього фінансування. Оскільки позивач є комунальним підприємством, то відсутній склад податкового правопорушення через відсутність його вини.

У ході судового розгляду даної справи позивач також зауважив, що частина податкових накладних підприємства, у зв`язку з несвоєчасною реєстрацією яких прийнято вказані податкові повідомлення-рішення, не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, з огляду на технічні несправності в інформаційних системах контролюючого органу.

Також позивач вказав, що до складу податкових зобов`язань з ПДВ, нарахованих позивачу на підставі податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2, необґрунтовано включено податкові зобов`язання з ПДВ нараховані позивачу у зв`язку із неподанням податкової декларації з ПДВ за вересень 2016 року, а також податкові зобов`язання з ПДВ, які нараховані на кошти, отримані позивачем як цільове фінансування.

Позивач зауважив, що в акті перевірки від 06.03.2019 №161/26-15-14-02-02/03359753, за висновками якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2, встановлено факт неподання позивачем податкової декларації з ПДВ за вересень 2016 року та, як наслідок, заниження податкових зобов`язань з ПДВ за вересень 2016 року на 263769 грн та заниження податкового кредиту за вересень 2016 року на 88432,62 грн. При цьому, відповідач у зв`язку із неподанням позивачем податкової декларації з ПДВ за вересень 2016 року дійшов висновку про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ за вересень 2016 року на 263769 грн без вирахування заниження податкового кредиту за той же період у сумі 88432,62 грн.

Крім того, позивач вказав, що сума податкового зобов`язання за вересень 2016 року має бути зменшена ще на 54517,57 грн у зв`язку необґрунтованістю висновків податкового органу про необхідність нарахування податкових зобов`язань з отримання бюджетного фінансування.

Щодо нарахування податкового зобов`язання з ПДВ у сумі 454009 на кошти, отримані позивачем як цільове фінансування, позивач зауважив, що податковий орган неправомірно нарахував такі зобов`язання, адже у позивача ПДВ внаслідок отримання відповідного бюджетного фінансування не виникло об`єкту оподаткування ПДВ в розумінні пункту 187.7 статті 187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2020 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову КП УЗН Святошинського району міста Києва з огляду на правомірність спірних рішень та необґрунтованість позовних вимог.

Вказав, що у ході перевірки, результати якої оформлені в акті від 06.03.2019 №161/26-15-14-02-02/03359753, встановлено допущення КП УЗН Святошинського району м. Києва порушень:

- пункту 49.1, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 ПК України, не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2016 року, чим порушено вимоги;

- пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за вересень 2016 року на загальну суму 263769 грн;

- пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 203.1 статті 203 ПК України, занижено податковий кредит з ПДВ за вересень 2016 року на загальну суму 88432,62 грн;

- статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за листопад 2017 року на загальну суму 68759 грн, шляхом не декларування таких зобов`язань за листопад 2017 року по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ»;

- підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пункту 198.5 статті 198 ПК України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 в сумі 454009 грн, оскільки згідно карток бухгалтерських рахунків 311 «Поточні рахунки в національній валюті» за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 по банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 встановлено отримання грошових коштів цільового фінансування (бюджетні кошти) у розмірі 2724055,73 грн, які в подальшому перераховані на рахунки контрагентів-постачальників по операціях з якими суми ПДВ включені до складу податкового кредиту та, при цьому, КП УЗН Святошинського району м. Києва не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ;

- пунктів 192.1, 192.3 статті 192 ПК України, завищено податковий кредит з ПДВ у сумі 75000 грн за грудень 2017 року по взаємовідносинах з контрагентом ПП «Універсал»;

- підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, пунктів 2, 6 Розділу VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку», пункту 2 VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №59/28289 (Порядок №21), у зв`язку з невірним перенесенням до рядка 16.1 декларацій від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядка 21 декларації) КП УЗН Святошинського району м. Києва завищено податковий кредит на 520625 грн;

На підставі вказаних висновків акта від 06.03.2019 №161/26-15-14-02-02/03359753 правомірно прийняті податкові повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2 про донарахування 1247703 грн ПДВ та застосування 311926 грн штрафних санкцій, №2 про зменшення від`ємного значення ПДВ у розмірі 46026 грн, №2 про застосування штрафу в розмірі 170 грн.

Крім того, в акті від 06.03.2019 №161/26-15-14-02-02/03359753 встановлено порушення порядку ведення касових операцій, а саме пунктів 5.2 та 5.3 Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (Положення №637), з огляду на наявність видаткових ордерів в яких видача готівки не підтверджена підписом одержувача встановлено перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на суму 21980 грн. За таке порушення до КП УЗН Святошинського району м. Києва застосовано штраф згідно податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №.

Щодо доводів позивача про протиправність податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019 № та від 20.06.2019 № відповідач зауважив, що Податковий кодекс України не містить обмежень стосовно осіб (фізичних та юридичних), які повинні реєструвати податкові накладні та посилань щодо права платника не реєструвати податкові накладні через відсутність реєстраційних лімітів. А тому позиція позивача є необґрунтованою, адже відсутність реєстраційних лімітів не є поважною причиною для не реєстрації податкових накладних.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та наданих у справу доказів.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на письмово викладену позицію.

При цьому, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV (КАС України) ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку КП УЗН Святошинського району м. Києва щодо своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатом якої складено акт від 06.02.2019 №935/26-015-1-06-16/03359753.

В ході перевірки виявлені та зафіксовані порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України, а саме граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Перелік податкових накладних щодо яких встановлено порушення вказаного строку, кількість днів затримки, суми ПДВ та штрафних санкцій викладено у наявному у матеріалах справи розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 27.02.2019 №.

На підставі висновків акту перевірки від 06.02.2019 №935/26-015-1-06-16/03359753, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 №, яким до КП УЗН Святошинського району м. Києва за порушення пункту 201.10 статті 201 ПК України застосовано штрафні санкції на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України у загальній сумі 297885,2 грн.

ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних КП УЗН Святошинського району м. Києва за період 2018-2019 роки, за результатом якої складено акт від 28.05.2019 №935/26-15-1206-16/ НОМЕР_3 .

Перевіркою встановлено порушення КП УЗН Святошинського району м. Києва граничних строків реєстрації податкових накладних, виписаних за 2018-2019 роки в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначених пунктом 201.10 статті 201 ПК України.

Перелік податкових накладних щодо яких встановлено порушення вказаного строку, кількість днів затримки, суми ПДВ та штрафних санкцій наведено у таблиці 1 акту перевірки розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 20.06.2019 №.

На підставі висновків акту перевірки від 28.05.2019 №935/26-15-1206-16/3359753, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.06.2019 №, яким до КП УЗН Святошинського району м. Києва за порушення пункту 201.10 статті 201 ПК України застосовано штрафні санкції на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України у загальній сумі 297885,2 грн.

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку КП УЗН Святошинського району м. Києва податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт перевірки від 06.03.2019 №161/26-15-14-02-02/03359753.

В ході перевірки виявлені та зафіксовані порушення позивачем вимог, зокрема:

- пункту 49.1, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 ПК України, не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2016 року, чим порушено вимоги;

- пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за вересень 2016 року на загальну суму 263769 грн;

- пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 203.1 статті 203 ПК України, занижено податковий кредит з ПДВ за вересень 2016 року на загальну суму 88432,62 грн;

- статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за листопад 2017 року на загальну суму 68759 грн, шляхом не декларування таких зобов`язань за листопад 2017 року по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ»;

- підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пункту 198.5 статті 198 ПК України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 в сумі 454009 грн, оскільки згідно карток бухгалтерських рахунків 311 «Поточні рахунки в національній валюті» за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 по банківських рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 встановлено отримання грошових коштів цільового фінансування (бюджетні кошти) у розмірі 2724055,73 грн, які в подальшому перераховані на рахунки контрагентів-постачальників по операціях з якими суми ПДВ включені до складу податкового кредиту та, при цьому, КП УЗН Святошинського району м. Києва не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ;

- пунктів 192.1, 192.3 статті 192 ПК України, завищено податковий кредит з ПДВ у сумі 75000 грн за грудень 2017 року по взаємовідносинах з контрагентом ПП «Універсал»;

- підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, пунктів 2, 6 Розділу VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку», пункту 2 VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №59/28289 (Порядок №21), у зв`язку з невірним перенесенням до рядка 16.1 декларацій від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядка 21 декларації) КП УЗН Святошинського району м. Києва завищено податковий кредит на 520625 грн;

- пунктів 2.8 та 3.5 Положення №637, перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на суму 21980 грн.

На підставі вказаних висновків 11.04.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №2, яким за порушення підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, пунктів 2, 6 Розділу VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку», пункту 2 VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядок №21, яким збільшено суму грошового зобов`язання КП УЗН Святошинського району м. Києва з ПДВ на загальну суму 1559629 грн, у тому числі на 1247707 грн за податковим зобов`язанням та на 311926 грн за штрафними санкціями;

- №2, яким за порушення підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пункту 46.1 статті 46, пункту 49.18 статті 49, пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 ПК України, пунктів 2, 6 Розділу VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку», пункту 2 VI «Порядок заповнення уточнюючого розрахунку» Порядок №21, зменшено від`ємне значення ПДВ за грудень 2017 року, задеклароване у податковій декларації з ПДВ від 13.08.2018 на 46026 грн;

- №2, яким за порушення пункту 49.1, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 ПК України, застосовано до КП УЗН Святошинського району м. Києва штраф на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України у сумі 170 грн;

- №, яким за порушення пунктів 2.8 та 3.5 Положення №637, застосовано до КП УЗН Святошинського району м. Києва штраф у сумі 43960 грн на підставі абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (Указ №436/95).

Вказані податкові повідомлення-рішення від 11.04.2019 КП УЗН Святошинського району м. Києва оскаржило в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України. Однак, рішенням ДФС України від 20.06.2019 №28371/6/99-99-11-04-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 27.02.2019 №, від 11.04.2019 №2, №2, №2 та №, від 20.06.2019 №, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

За положеннями пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

Для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

Для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

В обґрунтування протиправності податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019 № та від 20.06.2019 № позивач зазначає, що:

- штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних згідно вказаних рішень застосовано безпідставно, адже несвоєчасна реєстрація податкових накладних мала місце внаслідок відсутності у позивача реєстраційних лімітів, що мало місце внаслідок недостатнього фінансування;

- частина податкових накладних підприємства, у зв`язку з несвоєчасною реєстрацією яких прийнято вказані податкові повідомлення-рішення, не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, з огляду на технічні несправності в інформаційних системах контролюючого органу.

При цьому, позивач не заперечує несвоєчасність реєстрації податкових накладних за несвоєчасну реєстрацію яких до нього застосовано штраф згідно податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019 № та від 20.06.2019 №, а також обґрунтованість проведеного контролюючим органом розрахунку штрафних санкцій.

Разом з цим, суд зазначає, що для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №816/1488/17, від 13.09.2019 у справі №2040/7988/18, від 18.03.2020 у справі №640/4200/19.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, позивачем не зазначено про наявність вказаних умов для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Водночас, норми ПК України прямо чи опосередковано не передбачають можливості для звільнення від відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, зумовлену відсутності у платника реєстраційних лімітів, що мало місце внаслідок недостатнього фінансування.

Також позивачем не надано доказів того, що частина податкових накладних підприємства, у зв`язку з несвоєчасною реєстрацією яких прийнято вказані податкові повідомлення-рішення, не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, з огляду на технічні несправності в інформаційних системах контролюючого органу.

З метою перевірки вказаних доводів позивача судом ухвалою від 12.10.2020 витребувано у Головного управління ДПС у місті Києві інформацію щодо дати та часу наявності технічних проблем з інформаційними базами Єдиного реєстру податкових накладних у період з 01.01.2017 по 20.06.2019.

На виконання вказаної ухвали від 12.10.2020 відповідач повідомив, що відповідно до листа ДФС України від 26.07.2017 №19796/7/99-99-12-02-01-17 «Щодо несанкціонованого втручання в роботу комп`ютерних мереж платників податків» штрафні санкції, передбачені пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених пунктом 201.10 статті 201 Кодексу, які були складені в період з 01.06.2017 по 30.06.2017, не застосовуються до платника податків за умови реєстрації таких податкових накладних не пізніше 31.07.2017. Також повідомлено, що згідно пункту 4 Порядку доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах ГУ ДПС у м. Києві, затвердженого Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 15.06.2020 №4343 власником системи, в якій реєструються податкові накладні є ДПС України. На своєму сайті ДПС України, як володілець інформації, повідомляє про збої системах в стрічці «новини».

Тобто, контролюючим органом підтверджено наявність технічних проблем з інформаційними базами Єдиного реєстру податкових накладних та можливість звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, у разі якщо податкові накладні складені в період з 01.06.2017 по 30.06.2017 та зареєстровані не пізніше 31.07.2017.

Встановлено, що згідно податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019 № та від 20.06.2019 № застосовано штрафні санкції, передбачені пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, серед яких відсутні такі, що складені у період з 01.06.2017 по 30.06.2017.

З огляду на наведене суд вважає, що позивачем не надано доказів та обґрунтувань, які б свідчили про протиправність податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019 № та від 20.06.2019 № або наявність обґрунтованих сумнівів правомірності вказаних рішень. При цьому, доводи відповідача та наявні матеріали справи підтверджують правомірність застосування до позивача штрафних санкції на підставі податкових повідомлень-рішень від 27.02.2019 № та від 20.06.2019 №. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2, яким застосовано до КП УЗН Святошинського району м. Києва штраф на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України у сумі 170 грн, слугував висновок контролюючого органу про не подання КП УЗН Святошинського району м. Києва податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2016 року, що є порушенням

пункту 49.1, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 ПК України.

Пунктом 49.1 статті 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пункту 203.1 статті 203 ПК України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У ході перевірки встановлено не подання КП УЗН Святошинського району м. Києва податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2016 року. При цьому, позивач не надав доказів подання вказаної декларації та не навів жодних обґрунтувань в спростування вказаного висновку відповідача.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що позивачем не надано жодних обґрунтувань протиправності податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2, а за змістом позовної заяви позивач визнає факт не подання податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2016 року. Тому, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2.

Аналогічним чином суд розцінює позовну вимогу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №, яким за порушення пунктів 2.8 та 3.5 Положення №637, застосовано до КП УЗН Святошинського району м. Києва штраф у сумі 43960 грн на підставі абзацу 2 статті 1 Указу №436/95.

Так, у ході перевірки встановлено, що на виконання вимог пунктів 5.2 та 5.3 Положення №637 КП УЗН Святошинського району м. Києва ліміт залишку готівки в касі за перевіряємий період встановлювало на підставі наказів №2 від 12.01.2015 в сумі 1561,40 грн, №1 від 04.01.2016 в сумі 1319,33 грн та№3 від 03.01.2017 в сумі 215,00 грн.

24.02.2017 з каси підприємства видано готівкові кошти в сумі 11600,00 грн, на підставі видаткового касового ордеру №23 на суму 11600 грн, в якому видача готівки не підтверджена підписом одержувача. Залишок готівки на кінець робочого дня 24.02.2017 в касі підприємства становив 0,00 грн, загальна сума готівки, яка не підтверджена підписом одержувача становила 11600 грн, ліміт каси дорівнює 215,00 грн, тобто перевищення встановленого ліміту готівки в касі підприємства на кінець робочого дня 24.02.2017 становило 11385,00 грн.

29.05.2017 з каси підприємства видано готівкові кошти в сумі 2240 грн на підставі видаткового касового ордеру №51, в якому видача готівки не підтверджена підписом одержувача. Залишок готівки на кінець робочого дня 29.05.2017 в касі підприємства становив 0,00 грн, загальна сума готівки, яка не підтверджена підписом одержувача становила 2240 грн, ліміт каси 215,00 грн, тобто перевищення встановленого ліміту готівки в касі підприємства на кінець робочого дня 29.05.2017 становило 2025 грн.

07.08.2017 з каси підприємства видано готівкові кошти в сумі 5000 грн на підставі видаткового касового ордеру №66, в якому видача готівки не підтверджена підписом одержувача, а саме у видатковому касовому ордеру №66 відсутній підпис про одержання готівки на суму 5000 грн. Залишок готівки на кінець робочого дня 07.08.2017 в касі підприємства становив 0,00 грн, загальна сума готівки, яка не підтверджена підписом одержувача становила 5000 грн, ліміт каси дорівнює 215,00 грн, тобто перевищення встановленого ліміту готівки в касі підприємства на кінець робочого дня 07.08.2017 становило 4785,00 грн.

20.10.2017 з каси підприємства видано готівкові кошти в сумі 4000 грн на підставі видаткового касового ордеру №82, в якому видача готівки не підтверджена підписом одержувача, а саме у видатковому касовому ордеру №82 відсутній підпис про одержання готівки на суму 4000 грн. Залишок готівки на кінець робочого дня 20.10.2017 в касі підприємства становив 0,00 грн, загальна сума готівки, яка не підтверджена підписом одержувача становила 4000 грн, ліміт каси дорівнює 215,00 грн, тобто перевищення встановленого ліміту готівки в касі підприємства на кінець робочого дня 20.10.2017 становило 3785,00 грн.

Відповідно до пункту 2.8 Положення №637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують

установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов`язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб.

За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства (підприємця) може здаватися до операторів поштового зв`язку та небанківських фінансових установ, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку.

Здавання готівкової виручки (готівки) здійснюється самостійно (у тому числі із застосуванням платіжних пристроїв та через пункти приймання готівки) або через відповідні служби, яким згідно із законодавством надано право на перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів.

Здавання готівкової виручки (готівки) може здійснюватися для зарахування на будь-який банківський рахунок підприємства (підприємця) на його вибір.

Відповідно до пункту 3.5 Положення №637 що у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред`явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Згідно пункту 7.24 Положення №637 у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього Положення), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

Пункт 5.8 Положення №637 передбачає, якщо підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення), то ліміт такої каси вважається нульовим. У цьому разі вся готівка, що перебуває в його касі на кінець робочого дня і не здана підприємством відповідно до вимог цього Положення, вважається понадлімітною.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних спростувань таких висновків перевірки чи будь-яких доводів протиправності податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Встановлено, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2, яким зменшено від`ємне значення ПДВ за грудень 2017 року, задеклароване у податковій декларації з ПДВ від 13.08.2018 на 46026 грн, слугував висновок відповідача про завищення податкового кредиту за грудень 2017 року на 46026 грн у зв`язку з невірним перенесенням до рядка 16.1 декларацій від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядка 21 декларації).

Позивач не навів жодних заперечень вказаного висновку відповідача щодо завищення податкового кредиту за грудень 2017 року на 46026 грн, позовна заява не містить обґрунтувань протиправності вказаного рішення.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2.

Підставами прийняття податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання КП УЗН Святошинського району м. Києва з ПДВ на загальну суму 1559629 грн, у тому числі на 1247707 грн за податковим зобов`язанням на 311926 грн за штрафними санкціями, слугували висновки акту перевірки від 06.03.2019 №161/26-15-14-02-02/03359753 про наступні порушення, допущені КП УЗН Святошинського району м. Києва:

- у зв`язку із неподанням КП УЗН Святошинського району м. Києва податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2016 року занижено податкові зобов`язання з ПДВ за вересень 2016 року на загальну суму 263769 грн, у тому числі на 209251,54 грн у вигляді сум ПДВ сплачених у ціні товарів, робіт та послуг поставлених позивачем, а також на 54517,57 грн - не нарахованих позивачем зобов`язань на суми отриманих державних коштів у загальному розмірі 327105,4 грн, а також занижено податковий кредит з ПДВ за вересень 2016 року на загальну суму 88432,62 грн;

- недекларування зобов`язань з ПДВ за листопад 2017 року на загальну суму 68759 грн по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ»;

- завищення податкового кредиту з ПДВ за грудень 2017 року на 75000 грн по взаємовідносинах з контрагентом ПП «Універсал»;

- заниження податкових зобов`язань з ПДВ за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 в сумі 454009 грн, шляхом не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на кошти у розмірі 2724055,73 грн, отримані в рахунок цільового фінансування (бюджетні кошти) та в подальшому перераховані на рахунки контрагентів-постачальників по операціях з якими суми ПДВ включені до складу податкового кредиту;

- завищення податкового кредиту на загальну суму 474 599 грн у зв`язку з невірним перенесенням до рядка 16.1 декларацій за червень-листопад 2017 року від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядка 21 декларації).

Стверджуючи про протиправність податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2 позивач зазначає про те, що:

- до складу податкових зобов`язань з ПДВ, нарахованих позивачу на підставі податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2, необґрунтовано включено податкові зобов`язання з ПДВ нараховані позивачу у зв`язку із неподанням податкової декларації з ПДВ за вересень 2016 року у сумі 263769 грн, без зменшення такого зобов`язання на суму встановленого заниження податкового кредиту за той же період у розмірі 88432,62 грн, а також на 54517,57 грн зобов`язань з ПДВ за вересень 2016 року безпідставно нарахованих на кошти, отримані позивачем як цільове фінансування;

- нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на кошти, отримані позивачем як цільове фінансування є безпідставним, адже у позивача ПДВ внаслідок отримання відповідного бюджетного фінансування не виникло об`єкту оподаткування ПДВ в розумінні пункту 187.7 статті 187 ПК України.

Суд зауважує, що позивачем не наведено жодних доводів щодо необґрунтованості решти вказаних висновків акту перевірки від 06.03.2019 №161/26-15-14-02-02/03359753, що свідчить про те, що позивач погоджується із висновками вказаного акту перевірки про:

- недекларування зобов`язань з ПДВ за листопад 2017 року на загальну суму 68759 грн по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ»;

- завищення податкового кредиту з ПДВ за грудень 2017 року на 75000 грн по взаємовідносинах з контрагентом ПП «Універсал»;

- завищення податкового кредиту на загальну суму 474599 грн у зв`язку з невірним перенесенням до рядка 16.1 декларацій за червень-листопад 2017 року від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядка 21 декларації).

Надаючи юридичну оцінку вказаним запереченням позивача щодо висновків перевірки, суд виходить з наступного.

У ході перевірки встановлено, що КП УЗН Святошинського району м. Києва не подано податкову декларацію з ПДВ за вересень 2016 року, при цьому в Єдиному реєстрі податкових накладних наявна інформація про те, що КП УЗН Святошинського району м. Києва у вересні 2016 року зареєстровано податкові накладні на загальну суму 1255509,25 грн, у тому числі ПДВ 209251,54 грн, а контрагентами КП УЗН Святошинського району м. Києва у вересні 2016 року зареєстровані податкові накладні на загальну суму 530595,56 грн, у тому числі ПДВ 88432,62 грн.

Проаналізувавши матеріали суд встановив, що податкове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 11.04.2019 №2 у загальній сумі 1247707 грн розраховане наступним чином: 1247707 грн = 209251,54 грн (сума заниження податкових зобов`язань з ПДВ за вересень 2016 року) - 88432,62 грн (сума завищення податкового кредиту з ПДВ за вересень 2016 року) + 54517,57 грн (сума не нарахованих позивачем зобов`язань на отримані у вересні 2016 року державних коштів) + 454009 грн (сума не нарахованих позивачем зобов`язань на державні кошти, отримані за період з 01.01.2015 по 31.12.2017) + 68759 грн (незадекларовані податкові зобов`язання за листопад 2017 року по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ») + 75000 грн (сума завищення податкового кредиту з ПДВ за грудень 2017 року по взаємовідносинах з контрагентом ПП «Універсал») + 474599 грн (сума завищення податкового кредиту на загальну суму у зв`язку з невірним перенесенням до рядка 16.1 декларацій за червень-листопад 2017 року від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядка 21 декларації)).

Таким чином, під час нарахування грошового зобов`язання з ПДВ згідно податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2 відповідачем зменшено суму встановленого заниження податкових зобов`язань з ПДВ за вересень 2016 року у розмірі 209251,54 грн на суму встановленого заниження податкового кредиту за вересень 2016 року у розмірі 88432,62 грн. Отже, доводи позивача у цій частині безпідставні.

Щодо правомірності нарахування відповідачем податкових зобов`язань з ПДВ на кошти, які отримані позивачем як цільове фінансування, суд зазначає наступне.

Спірним є питання необхідності нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на кошти, які отримані позивачем від держави в якості цільового фінансування та, які в подальшому перераховані на рахунки контрагентів-постачальників по операціях за якими суми ПДВ включені до складу податкового кредиту.

У ході перевірки встановлено та не заперечується сторонами факт отримання КП УЗН Святошинського району м. Києва державних коштів за кодом бюджетної класифікації « 2610» в якості цільового фінансування у вересні 2016 року у сумі 327105,4 грн та у період з 01.01.2015 по 31.12.2017 у сумі 2724055,73 грн. Дана обставина також підтверджується наданими на вимогу суду виписками з казначейського рахунку позивача.

Вказані кошти витрачені позивачем шляхом перерахування постачальникам за відповідними цільовими призначеннями, що не спростовано відповідачем. При цьому, отримавши від держави такі кошти позивач не визначив відповідних зобов`язань з ПДВ, у той час як, вказані кошти у подальшому перераховані на рахунки контрагентів-постачальників по операціях за якими суми ПДВ включені до складу податкового кредиту.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів-дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимого митного законодавства, а для послуг-дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно пункту 187.7 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом.

Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого повару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

За приписами статті 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу; у разі, якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 717 ЦКУ за договором дарування одна сторона (дарувалъник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Згідно статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 188.1 статті 188 ПК України передбачає, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, та в інших випадках, передбачених статтею 189 ПК України.

Відповідно до пункту 38 статті 1 Бюджетного Кодексу України одержувач бюджетних коштів - це суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету.

За приписами підпункту 3 пункту 2 статті 22 БК України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Відповідно до пунктів 5, 6 статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів затверджує плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів. Одержувач бюджетних коштів (позивач) використовує такі кошти на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі цього розпорядника бюджетних коштів.

Згідно підпункту 5 пункту 1 статті 9 БК України до переліку видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства та благоустрою населених пунктів.

Відповідно до пункту 1.5 розділу 1 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 12.03.2012 №333, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.03.2012 за №456/20769 (Інструкція №333), поточні видатки одержувачів бюджетних коштів здійснюються за кодом видатків бюджету 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)».

Пунктом 1.6 Інструкції №333 визначено, що:

субсидії - це усі невідплатні поточні виплати підприємствам, які не передбачають компенсації у вигляді спеціально обумовлених виплат або товарів і послуг в обмін на проведені платежі, а також видатки, пов`язані з відшкодуванням збитків державних підприємств;

трансфертні платежі - невідплатні та безповоротні платежі, які не є придбанням товарів чи послуг, наданням кредиту або виплатою непогашеного боргу.

Підпунктом 2.4.1 Інструкції №333 передбачено, що до коду 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)» відносяться:

- субсидії підприємствам (установам та організаціям), поточні видатки одержувачів бюджетних коштів;

- дотації сільськогосподарським товаровиробникам;

- субсидії на покриття збитків підприємств, фінансову підтримку підприємств на безповоротній основі, а також інші субсидії;

- відшкодування відсотків за користування кредитами;

- державна підтримка громадських організацій;

- поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям).

Водночас, відповідно до пункту 2.2 Інструкції №333 у разі придбанні товарів/послуг застосовується код бюджетної класифікації 2200 «Використання товарів і послуг», за якою здійснюється оплата поточних видатків, оплата послуг, придбання матеріалів і предметів, які не беруться на облік як основні засоби (код 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар», код 2220 «Медикаменти та перев`язувальні матеріали», код 2230 «Продукти харчування», код 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)», код 2250 «Видатки на відрядження», код 2260 «Видатки та заходи спеціального призначення», код 2270 «Оплата комунальних послуг та енергоносіїв», код 2280 «Дослідження і розробки, окремі заходи по реалізації державних (регіональних) програм»).

Відповідно до підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПК України виплати у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов`язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі) не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що бюджетне законодавство передбачає використання бюджетних коштів виключно на цілі обумовлені планом їх використання. Цільове фінансування (грошові кошти) надходить підприємству від розпорядника бюджетних коштів на рахунок казначейства, яке спрямовується згідно плану використання, на: заробітну плату та нарахування на заробітну плату; придбання предметів, обладнання та інвентарю; оплату водопостачання та водовідведення; оплату електроенергії; оплату послуг крім комунальних; на інші поточні видатки.

Бюджетні кошті, які надходять до платників податку в рахунок оплати вартості поставлених таким платником податку товарів/послуг, для цілей оподаткування ПДВ є об`єктом оподаткування, тому на дату зарахування таких коштів на свій банківський рахунок платник податку-одержувач зобов`язаний визначити податкові зобов`язання з ПДВ виходячи з вартості таких товарів/послуг.

Якщо ж цільове фінансування (субсидії і трансфертні платежі, що видаються платнику податку-одержувачу коштів за кодом бюджетної класифікації 2610 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)") не передбачає компенсації вартості товарів/послуг, що постачаються таким платником податку, то при їх отриманні об`єкта оподаткування ПДВ не виникає.

Аналогічні висновки щодо особливостей оподаткування ПДВ сум бюджетних коштів, отриманих за кодом бюджетної класифікації 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)» Державна фіскальна служба України надала роз`яснення у листі від 28.10.2016 №23363/6/99-99-15-03-02-15 у якому зазначено:

«Для цілей оподаткування ПДВ має значення чи отримані субсидії і капітальні трансферти є компенсацією вартості товарів/послуг, що постачаються платником податку на додану вартість.

Якщо субсидії і трансфертні платежі, що надаються платнику податку - одержувачу коштів за кодом бюджетної класифікації 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)», не є компенсацією вартості товарів/послуг, що постачаються таким платником податку, то при їх отриманні платник не визначає податкові зобов`язання з ПДВ, оскільки відсутній об`єкт оподаткування податком на додану вартість.

Разом з тим, якщо зазначені кошти надходять до платника податків в рахунок оплати вартості поставлених таким платником товарів/послуг, в тому числі які постачаються в рамках виконання програми благоустрою міста чи інших подібних програм, які для цілей оподаткування ПДВ є об`єктом оподаткування, то на дату зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку платник зобов`язаний визначити податкові зобов`язання виходячи з вартості таких товарів/послуг.

При цьому товари/послуги, основні фонди, придбані за рахунок бюджетних коштів, що надійшли платнику податку у вигляді субсидій, поточних та капітальних трансфертів, вважаються придбаними безпосередньо платником і суми ПДВ, сплачені при їх придбанні, можуть бути віднесені до податкового кредиту на підставі податкових накладних, складених та зареєстрованих в ЄРПН постачальниками.»

З урахуванням наведеного, суд вважає, що отримавши державні кошти за кодом бюджетної класифікації « 2610» в якості цільового фінансування у вересні 2016 року у сумі 327105,4 грн та у період з 01.01.2015 по 31.12.2017 у сумі 2724055,73 грн, позивач не мав обов`язку визначати податкові зобов`язання з ПДВ як у зв`язку із отриманням таких коштів, так і у зв`язку із формуванням податкового кредиту постачальниками позивача після отримання таких коштів від позивача в рахунок оплати за поставлені йому товари/послуги.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків відповідача щодо заниження КП УЗН Святошинського району м. Києва податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 508526,57 грн, шляхом не нарахування таких зобов`язань на суми отриманого цільового фінансування.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2 є протиправним, а тому підлягає скасуванню, у частині збільшення суми грошового зобов`язання КП УЗН Святошинського району м. Києва з ПДВ на загальну суму 635658,21 грн, у тому числі на 508526,57 грн за податковим зобов`язанням та на 127131,64 грн за штрафними санкціями.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2 у частині збільшення суми грошового зобов`язання КП УЗН Святошинського району м. Києва з ПДВ на загальну суму 635658,21 грн, у тому числі на 508526,57 грн за податковим зобов`язанням та на 127131,64 грн за штрафними санкціями. В іншій частині позовні вимоги суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Встановлено, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами майнового характеру, ціна позову складає 1649785 грн. За звернення до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 19200 грн.

Оскільки за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про задоволення позову в частині задоволення майнових вимог позивача у сумі 635658,21 грн, останньому підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 7397,71 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Святошинського району міста Києва задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.04.2019 №2 у частині збільшення суми грошового зобов`язання на загальну суму 635658,21 грн, у тому числі на 508526,57 грн за податковим зобов`язанням та на 127131,64 грн за штрафними санкціями.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Святошинського району міста Києва судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7397,71 грн (сім тисяч триста дев`яносто сім гривень сімдесят одна копійка).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Святошинського району міста Києва (місцезнаходження юридичної особи: 04128, місто Київ, вулиця Академіка Туполева, будинок 21; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 03359753).

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ВП 44116011).

Суддя О.М. Чудак