Справа № 320/5880/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року справа №320/5880/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Коздровської К.Д., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визнання неправомірним та скасування рішенні, зобов`язання вчинити певні дії

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, в якому позивач просить суд:

визнати неправомірним та скасувати рішення комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області № 3/2 від 15.05.2020 щодо перерахунку грошової компенсації ОСОБА_1 ;

зобов`язати виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за належні для отримання жилі приміщення згідно рішення комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області № 1/3 від 10.01.2020.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив строкову службу в Республіці Афганістан, де велися бойові дії, у зв`язку з чим отримав статус учасника бойових дій. Під час проходження військової служби в Республіці Афганістан отримав поранення.

Позивач вказує, що з 21 травня 1991 року перебуває на квартирному обліку, як учасник бойових дій, є інвалідом війни II групи та має право на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, передбаченої для осіб з інвалідністю I-II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.

Позивач зауважує, що відповідач в особі комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, прийняв рішення, яким незаконне здійснив перерахунок раніше визначеного ним розміру грошової компенсації, внаслідок чого сума нарахування цієї компенсації зменшилася.

Позивач зазначає, що обґрунтовуючи своє рішення, відповідач вказав, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дружина позивача ОСОБА_2 має у власності житловий будинок, площа якого складає 45,5 кв.м. Позивач стверджує, що відповідач залишив поза увагою той факт, що позивач при постановці на квартирний облік у 1991 році зі складом сім`ї позивач та його дружина, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 цьому будинку позивач зареєстрований та досі проживає, вказаний будинок був власністю батьків дружини. Даний будинок згідно договору дарування від 20 вересня 2005 року був отриманий дружиною позивача та її сестрою у власність в рівних частинах. Таким чином, вказаний договір був укладений за 12 років до рішення відповідача про виплату позивачу компенсації.

Позивач зазначає, що перебуваючи на квартирному обліку з 1991 року, як інвалід війни, він так і не отримав ані житла, ані грошової компенсації за нього.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання. Витребувано доказі у справі від позивача та відповідача.

29.07.2020 від позивача на адресу суду надійшли копії документів, які були витребувані судом.

07.08.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, разом з копіями витребуваних судом документів.

Заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 333 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214» були змінені складові формули, за якою розраховується розмір грошової компенсації.

Відповідач зауважив, що згідно з пунктом 20 Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 214, розмір грошової компенсації підлягає перерахунку у зв`язку із зміною складових формули, за якою розраховується грошова компенсація, якщо грошова компенсація не виплачена чи виплачена не у повному обсязі.

Зауважує, що оскільки у власності члена сім`ї (дружини) позивача, який включений в розрахунок грошової компенсації, перебуває житлова нерухомість, виникла необхідність для перерахунку розміру неотриманої грошової компенсації за жиле приміщення, що й зумовило прийняття оспорюваного рішення. На засіданні комісії 15.05.2020 було прийнято рішення про перерахунок позивачу розміру призначеної раніше грошової компенсації з урахуванням змін, внесених до Порядку, внаслідок чого розмір компенсації складає 343263,00 грн. Вважає, що рішення комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області № 3/2 від 15.05.2020 щодо перерахунку грошової компенсації ОСОБА_1 прийнято правомірно та в межах повноважень відповідача.

Відповіді позивача на відзив відповідача до суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 25 грудня 1998 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 16 грудня 1998 р. Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області (а.с. 8-9).

Рішенням виконавчого комітету Обухівської міської Ради народних депутатів від 21 травня 1991 року № 95 позивач був поставлений на квартирний облік як учасник бойових дій, що підтверджується довідкою відповідача № 2172 від 19 травня 2020 року (а.с. 10).

08 жовтня 1988 року позивач уклав шлюб із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , видане відділом ЗАГС Обухівського райвиконкому Київської області, Прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_4 (а.с.25).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 2172 від 19 травня 2020 року ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 та перебуває на квартирному обліку зі складом сім`ї 2 чоловіки /він/дружина/ при Обухівському міськвиконкомі згідно п.46 Правил, як інвалід війни 2 групи на підставі рішення виконкому №95 від 21.05.1991 року (а.с.10).

Матеріалами справи підтверджується, що власниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з розміром житлової площі 45,5 кв.м. в рівних частинах є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі договору дарування будинку від 20.09.2005 року, укладеного між ОСОБА_6 (Дарувальник) та ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (Обдуровувані), посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу реєстровий номер 4550 (а.с.14).

Право власності на вказаний будинок зареєстровано Обухівським бюро технічної інвентаризації 22.11.2005, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.28).

10 листопада 2017 року Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_4 , чим посвідчується належність позивача до осіб з інвалідністю ІІ групи, які мають право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с. 15).

Розпорядженням Обухівського міського голови від 28 жовтня 2016 року № 594 «Про створення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів про виплату грошової компенсації» була створена комісія щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення членам сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також інвалідам І-ІІ групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов (а.с. 36-38).

16 травня 2018 року позивач звернувся з письмовою заявою до начальника управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради з проханням виплатити грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 214. Заява позивача була зареєстрована в управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради за вхідним № 23 від 16.05.2018, про що свідчить відбиток штампа зазначеного органу (а.с. 60).

16 травня 2018 року до начальника управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради з письмовою заявою звернулася дружина позивача ОСОБА_2 , яка надала згоду на включення її в розрахунок грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 214. Заява дружини позивача була зареєстрована в управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради за вхідним № 24 від 16.05.2018, про що свідчить відбиток штампа зазначеного органу (а.с. 61).

Комісією щодо розгляду заяв осіб з інвалідністю І-ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав за результатом розгляду заяви позивача було вирішено затвердити суму компенсації на придбання житла ОСОБА_1 в розмірі 811885,48 грн., про що свідчить витяг з протоколу комісії № 14 від 22 травня 2018 року (а.с. 11).

Розпорядженням Обухівського міського голови від 18 лютого 2019 року № 43 «Про внесення змін до складу комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та учасників бойових дій про виплату грошової компенсації на придбання житла» внесенні зміни до складу комісії, створеної розпорядженням Обухівського міського голови від 28.10.2016 № 594 (а.с. 40-42).

Розпорядженням Обухівського міського голови від 23 грудня 2019 року № 579 «Про внесення змін до назви комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та учасників бойових дій про виплату грошової компенсації на придбання житла» внесені зміни до назви комісії, створеної розпорядженням Обухівського міського голови від 28.10.2016 №594, виклавши її в новій редакції «Комісія з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб» (а.с. 43).

Рішенням комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб від 10 січня 2020 року № 1/3 зроблений перерахунок призначеної раніше суми грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною опосередкованої вартості спорудження 1 квадратного метра по Київській області, а також затверджена сума грошової компенсації позивачу на придбання житла в розмірі 913561,12 грн. (а.с. 51-52).

Рішенням комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб від 15 травня 2020 року № 3/2 зроблений перерахунок призначеної раніше суми грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення ОСОБА_1 та затверджена сума грошової компенсації позивачу на придбання житла в розмірі 343263,00 грн. (а.с. 54-55).

Як зазначено у рішенні комісії від 15 травня 2020 року № 3/2, 29.04.2020 прийнята постанова КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214», якою внесено зміни до п.20 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей. Розмір компенсації підлягає перерахунку у зв`язку зі зміною складових формули, за якою розраховується грошова компенсація, якщо грошова компенсація не виплачена чи виплачена не в повному обсязі. У зв`язку з викладеним виникла необхідність зробити перерахунок сум невиплаченої компенсації. Нова формула розрахунку передбачає відмінусувати наявну жилу площу, яка перебуває у власності заявника (членів його сім`ї, які включені в розрахунок грошової компенсації). На засіданні Комісії від 22.05.2018 було призначено грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення ОСОБА_1 , станом на 15.05.2020 грошова компенсація ОСОБА_1 не виплачена, а тому сума компенсації повинна бути перерахована до нових складових формули розрахунку. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.05.2020 дружина заявника ОСОБА_2 , яка включена в розрахунок грошової компенсації, має у власності будинок, житлова площа якого складає 45,5 кв.м.

Рішенням комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб від 07 липня 2020 року № 5/11 зроблений перерахунок призначеної раніше суми грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною опосередкованої вартості спорудження 1 кв.метра житла по АДРЕСА_2 та затверджена сума грошової компенсації позивачу на придбання житла в розмірі 353720,00 грн. (а.с. 53).

Не погоджуючись зі зменшенням суми грошової компенсації, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб від 15 травня 2020 року № 3/2 та зобов`язання виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області виплатити компенсацію за належні для отримання жилі приміщення згідно рішення комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб № 1/3 від 10.01.2020.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Як вказано у преамбулі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами, далі Закон № 3551-XII) цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону № 3551-XII (зі змінами, внесеними згідно із Законами України від 22.12.95 №488/95-ВР, від 16.10.2012 №5462-VI) особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги з позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн протягом року. Органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані подавати допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку.

В силу ч.1 ст. 45 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 № 5464-Х, у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов, зокрема особам з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп та особам з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 48-1 Житлового кодексу Української РСР регламентовано, що порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, включаючи державні програми підтримки будівництва (реконструкції) житла для окремих категорій громадян, а також видатки на інші програми, які мають виключно державне значення.

В силу частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей» затверджені Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей та Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей.

Відповідно пункту 3 Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 (в редакції, чинній станом на дату прийняття оспорюваного рішення), розпорядниками субвенції є:

структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій (регіональні органи соціального захисту населення);

структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах рад (крім м. Києва), об`єднаної територіальної громади, створеної згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, та визнаної Кабінетом Міністрів України спроможною в установленому законом порядку (місцеві органи соціального захисту населення).

Відповідач є органом місцевого самоврядування, у спірних правовідносинах відповідач виконує делеговані повноваження органів виконавчої влади за рахунок субвенції з державного бюджету.

Згідно з п. 3 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 (в редакції станом на день звернення позивача на отримання грошової компенсації 16.05.2018, далі - Порядок), право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають особи з інвалідністю I-II групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах, які перебувають на квартирному обліку.

Відповідно до п. 20 Порядку, в редакції станом на день звернення позивача із заявою про отримання грошової компенсації, розмір грошової компенсації розраховується за формулою:

ГК = (13,65 Ч Nс + 35,22 + (10 Ч Nп)) Ч Bг Ч Км + ПЗ,

де ГК грошова компенсація;

Nс кількість віднесених до однієї категорії членів сім`ї загиблого або кількість членів сім`ї особи з інвалідністю, на яких розраховується грошова компенсація;

Nп кількість членів сім`ї заявника, які є особами з інвалідністю або дітьми з інвалідністю і на яких розраховується грошова компенсація з урахуванням додаткових 10 кв. метрів жилої площі на кожного (у тому числі на заявника);

Вг опосередкована вартість (гривень) 1 кв. метра загальної площі житла для населеного пункту, в якому заявник перебуває на обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов, на день звернення за грошовою компенсацією;

Км коефіцієнт збільшення опосередкованої вартості 1 кв. метра загальної площі житла для міст, визначених в абзаці сьомому пункту 19 цього Порядку;

ПЗ витрати (гривень), пов`язані з купівлею житла, оформленням права власності на житло та сплатою передбачених законом податків і зборів (обов`язкових платежів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 333 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 "Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей".

Постанова Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 333 набрала чинності 06.05.2020 після її опублікування у газеті «Урядовий кур`єр» 06.05.2020 № 85.

Так, змінами, внесеними до пункту 20 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою КМУ №214, визначено, що розмір грошової компенсації розраховується за формулою:

"ГК = ((13,65 х Nс) - Вп + 35,22 + (10 х Nп)) х Вг х Км + ПЗ,"; а сама формула доповнена таким пунктом:

"Вп - жила площа, яка перебуває у власності заявника (членів його сім`ї, які включені в розрахунок грошової компенсації);".

Також змінами, внесеними до пункту 20 Порядку постановою КМУ від 29 квітня 2020 року № 333 визначено, що розмір грошової компенсації підлягає перерахунку у зв`язку із зміною складових формули, за якою розраховується грошова компенсація, якщо грошова компенсація не виплачена чи виплачена не у повному обсязі.

Суд зазначає, що станом на день звернення позивача за отриманням грошової компенсації (16.05.2018) Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214, не передбачалось такої складової формули розрахунку розміру грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення як «Вп жила площа, яка перебуває у власності заявника (членів його сім`ї, які включені в розрахунок грошової компенсації)».

Також станом на день звернення позивача за отриманням грошової компенсації цим Порядком не передбачалось можливості перерахунку розміру грошової компенсації у зв`язку із зміною складових формули, за якою розраховується грошова компенсація, якщо грошова компенсація не виплачена чи виплачена не у повному обсязі.

В силу статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Судом встановлено, що положення нормативно-правового акта Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214, які визначають складовою формули розрахунку розміру грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення «Вп жила площа, яка перебуває у власності заявника (членів його сім`ї, які включені в розрахунок грошової компенсації)» та необхідність перерахунку розміру грошової компенсації, у зв`язку із зміною складових формули, були застосовані комісією відповідача з ретроактивною дією в часі, що суперечить приписам ч. 1 ст. 58 Конституції України.

Отже, рішення комісії щодо перерахунку позивачу розміру грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення з підстави внесених постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 р. № 333 змін до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей є протиправним.

Разом з тим суд зауважує, що заборона ретроактивної дії в часі положень Порядку ще не означає неможливості перерахунку розміру грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, якщо підстава для такого перерахунку була передбачена Порядком, станом на день звернення позивача за грошовою компенсацією.

Так, станом на день звернення ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради із заявою від 16.05.2018, друге речення абзацу шостого пункту 19 Порядку мало наступну редакцію: «У разі зміни опосередкованої вартості спорудження 1 кв. метра загальної площі житла на день звернення заявника за грошовою компенсацією, визначеної Мінрегіоном після розрахунку комісією розміру грошової компенсації, її розмір підлягає перерахунку комісією без звернення заявника за умови, що на день такої зміни грошову компенсацію не виплачено чи виплачено не в повному обсязі».

Отже, зміни опосередкованої вартості спорудження 1 кв. метра загальної площі житла є підставою для перерахунку розміру неотриманої грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, але за формулою, яка була передбачена пунктом 20 Порядку станом на день звернення позивача за грошовою компенсацією (16.05.2018): ГК = (13,65 Ч Nс + 35,22 + (10 Ч Nп)) Ч Bг Ч Км + ПЗ.

Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, в силу ст. 8 Конституції України та ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною другою статті 3 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Норми Конституції України як центрального джерела конституційного права зумовлюють систему принципів адміністративного процесуального права і як загальноправового регулятора, і як способу здійснення судової влади за допомогою адміністративного судочинства.

Кодекс адміністративного судочинства України за своєю сутністю є кодифікованим законом, де систематизовано норми адміністративного процесуального права.

Фундаментальним міжнародним договором у частині здійснення адміністративного судочинства є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема, стаття 6 щодо права на справедливий суд).

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити "належний захист" (див. mutatis mutandis п. 135 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 1999 року у справі "Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства" (Smith and Grady v. the UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; п. 95 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

Суд звертає увагу на те, що у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, Рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; пункт 21 Рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України").

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 Рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від von MALTZAN and Others v. Germany). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону.

Відповідно до пункту 1 Постанови Верховної Ради України від 21 травня 2015 року №462-VIII "Про Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов`язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення всіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого "права власності", а саме щодо розміру грошової компенсації за належні до отримання жилі приміщення, має бути застосована.

Таким чином, статтю 1 указаного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу, умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, які є носіями відповідного права.

Суд зазначає, що позивач правомірно та законно розраховував на отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення у розмірі, визначеному Порядком на день звернення із відповідної заявою (16.05.2018).

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи з інвалідністю внаслідок війни забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. Факт взяття позивача як учасника бойових дій на квартирний облік мав місце ще 21 травня 1991 року згідно рішення виконавчого комітету Обухівської міської Ради народних депутатів від 21 травня 1991 року № 95.

З 21 травня 1991 року позивач як учасник бойових дій житлом не забезпечений, що відповідачем не заперечується.

З моменту звернення позивача із письмовою заявою про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (16.05.2018), до моменту прийняття відповідачем рішення про перерахунок призначеної раніше суми грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення ОСОБА_1 №3/2 від 15.05.2020, яким зменшено суму грошової компенсації позивачу на придбання житла з 913561,12 грн. до 343263,00 грн., - минуло більше двох років.

Отже, з 21 травня 1991 року позивач не отримав ані житла, ані грошової компенсації за належне для отримання житло, що безумовно свідчить про незаконне втручання у його майнові права та порушує принцип законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого "права власності".

Одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної визначеності

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Європейський суд у справі Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (справа "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

ЄСПЛ у рішенні від 24 червня 2003 року (заява № 44277/98) «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії» встановив, що оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», тому визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Отже, правовий висновок ЄСПЛ полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

За змістом другого речення частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції держава може втручатися в права суб`єктів власності і позбавити їх майна, але таке втручання не може суперечити інтересам суспільства і здійснюється лише на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства.

ЄСПЛ у рішенні від 2 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява №61333/00) вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав ЄСПЛ, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

В оцінці обставин прийняття комісією рішення №3/2 від 15.05.2020 суд вважає непропорційними інтересам позивача вимоги відповідача про позбавлення позивача на отримання майна у вигляді його власних коштів шляхом зменшення суми грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення як учаснику бойових дій.

Вищенаведене свідчить про те, що позовна вимога про визнання неправомірним та скасування рішення комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області № 3/2 від 15.05.2020 щодо перерахунку грошової компенсації ОСОБА_1 , є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що при зверненні до суду позивачем були сформульовані позовні вимоги у вигляді визнання неправомірним та скасування рішення комісії, замість визнання його протиправним та скасування.

Так, згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною другою статті 245 КАС України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, оскільки рішення комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області № 3/2 від 15.05.2020 щодо перерахунку грошової компенсації ОСОБА_1 стосується прав конкретної особи, вказане рішення є індивідуальним актом та підлягає оскарженню шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

При цьому, неправильне словесне вираження позивачем способу захисту порушеного права не є підставою для відмови в його захисті, оскільки правомірність вимог позивача підтверджується матеріалами справи, а відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням цього, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області № 3/2 від 15.05.2020 щодо перерахунку грошової компенсації ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу компенсації за належні для отримання жилі приміщення згідно рішення комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області №1/3 від 10.01.2020, суд зазначає таке.

Механізм надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей учасників бойових дій на території інших держав визначають Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 (далі Порядок та умови надання субвенції).

Зазначеним Порядком та умовами надання субвенції передбачається участь інших уповноважених на прийняття рішень суб`єктів, а саме: Мінфіну, Мінветеранів, структурного підрозділу з питань соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрацій, органів Казначейства.

Станом на день прийняття комісією з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб рішення від 10.01.2020 № 1/3 Порядком та умовами надання субвенції, зокрема передбачалося:

проведення головним розпорядником розподілу коштів субвенції між обласними бюджетами і міським бюджетом м. Києва на підставі інформації регіональних органів соціального захисту населення щодо потреби в наданні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення станом на 1 березня поточного року за формою згідно з додатком, яка подається до Мінсоцполітики;

здійснення регіональними органами соціального захисту населення розподілу субвенції між районними та міськими органами соціального захисту населення пропорційно потребі у наданні грошової компенсації, інформація щодо якої складена на підставі рішень комісій щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації та надана станом на 1 квітня поточного року;

перерахування Казначейством субвенції відповідно до Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2010 р. № 1132 і Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Мінфіном;

відкриття рахунків, реєстрація, облік бюджетних зобов`язань в органах Казначейства та проведення операцій, пов`язаних з використанням бюджетних коштів, здійснюється в установленому законодавством порядку;

складення та подання фінансової і бюджетної звітності про виконання бюджетної програми та використання бюджетних коштів, а також контроль за їх цільовим використанням.

Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. №214, передбачені певні умови для можливості отримання коштів визначеної грошової компенсації.

Відповідно до пунктів 26-28 Порядку після отримання копії рішення комісії про призначення грошової компенсації заявник звертається до відділення публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі уповноважений банк) із заявою про відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання (далі спеціальний рахунок). До заяви додається копія рішення комісії про призначення грошової компенсації. Після відкриття спеціального рахунка заявник повідомляє про його реквізити органу соціального захисту населення, в якому він перебуває на обліку в Реєстрі, шляхом надання копії договору про відкриття спеціального рахунка в уповноваженому банку. Орган соціального захисту населення після отримання від заявника реквізитів його спеціального рахунка перераховує на нього кошти грошової компенсації в розмірі, визначеному у відповідному рішенні комісії, про що повідомляє заявника не пізніше ніж через три робочих дні з дати переказу грошової компенсації на його спеціальний рахунок.

Згідно з п. 31 Порядку для переказу коштів грошової компенсації із спеціального рахунка заявник подає уповноваженому банку заяву про переказ таких коштів на придбання житла або на інвестування в його будівництво, до якої додається платіжне доручення на переказ грошової компенсації на оплату за договором купівлі-продажу житла у прийнятих в експлуатацію житлових будинках на первинному та вторинному ринку, в разі інвестування в об`єкти житлового будівництва інвестиційний договір відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність» або договір купівлі-продажу майнових прав, або договір про пайову участь, а також письмову згоду органу соціального захисту населення на перерахування грошової компенсації із спеціального рахунка як оплату за договором. Якщо предметом договору є житловий будинок, розміщений на земельній ділянці, грошова компенсація може спрямовуватися на придбання земельної ділянки, про що зазначається у договорі. У такому разі у платіжному дорученні щодо переказу грошової компенсації зазначається договір/договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розміщується. Рахунок одержувача коштів грошової компенсації повинен бути зазначений у договорі та може бути відкритий в будь-якій банківській установі відповідно до законодавства.

Крім того, в силу п. 6 Порядку та умов надання субвенції (в діючої редакції) розподіл субвенції між місцевими органами соціального захисту здійснюється з урахуванням черговості взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і дати включення до списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (для осіб з інвалідністю).

За визначенням ч. 3 ст. 140 Конституції України та ч. 1 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області є органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 142 Конституції України, з якою кореспондується ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

В силу ч. 6 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення органів державної влади, які призводять до додаткових видатків органів місцевого самоврядування, обов`язково супроводжуються передачею їм необхідних фінансових ресурсів. Вказані рішення виконуються органами місцевого самоврядування в межах переданих їм фінансових ресурсів. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади і попередньо не забезпечені відповідними фінансовими ресурсами, компенсуються державою.

Суд зазначає, що виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб здійснюються на виконання державних програм підтримки будівництва (реконструкції) житла для окремих категорій громадян. Рішення органів державної влади, які призводять до додаткових видатків органів місцевого самоврядування, виконуються органами місцевого самоврядування в межах переданих їм фінансових ресурсів. Тобто на органи місцевого самоврядування не можуть покладатися зобов`язання виконання державних повноважень, якщо витрати на їх реалізацію не будуть компенсовані державою.

Суд зауважує, що зобов`язання виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області здійснити позивачу виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення без отримання місцевим бюджетом субвенції з державного бюджету (тобто за рахунок власних коштів місцевого бюджету) призведе до порушення одного з основних принципів місцевого самоврядування правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності, що є незаконним втручанням у власні повноваження місцевого самоврядування. Адже поновлення порушених прав позивача не може бути досягнуто шляхом порушення законних прав відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, але можливість обрати з двох або більш альтернатив, кожна з яких є законною. У разі, коли законом передбачено єдиний можливий варіант поведінки адміністративного органу, але він діє в іншій спосіб, аніж той, що передбачено законом, мова про дискрецію не йде, в такому випадку порушено принцип законності як складової принципу Верховенства права. Слід зауважити, що межі судового контролю за рішеннями та діями адміністративного органу дозволяють оцінити їх за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України, у тому числі у розрізі висвітленої проблематики.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria №30985/96).

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас згідно з пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд з метою визначення ефективного внутрішнього засобу правового захисту вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати комісію з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області провести перерахунок розміру грошової компенсації позивачу за належні для отримання жилі приміщення, за діючою на дату звернення позивача із заявою про виплату грошової компенсації формулою розрахунку грошової компенсації з урахуванням зміни опосередкованої вартості спорудження 1 квадратного метра загальної площі житла в населеному пункті, в якому заявник перебував на квартирному обліку на день звернення за грошовою компенсацією та вчинити інші дії, передбачені Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 для виплати позивачу грошової компенсації.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача, не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі з урахуванням виходу суду за межі позовних вимог та з визначенням судом іншого способу, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини справи, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з таким розрахунком, щоб суб`єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об`єктивних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області № 3/2 від 15.05.2020 щодо перерахунку грошової компенсації ОСОБА_1 за належні для отримання жилі приміщення.

3. Зобов`язати Комісію з розгляду заяв щодо призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб при виконавчому комітеті Обухівської міської ради Київської області провести перерахунок розміру грошової компенсації ОСОБА_1 за належні для отримання жилі приміщення, за діючою на дату звернення ОСОБА_1 із заявою про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення від 16.05.2018 формулою розрахунку грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення з урахуванням зміни опосередкованої вартості спорудження 1 квадратного метра загальної площі житла в населеному пункті, в якому заявник перебував на квартирному обліку на день звернення за грошовою компенсацією та вчинити інші дії, передбачені Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 214 для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення.

4. Встановити для виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області строк для надання суду звіту про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення суду складено 30.06.2021 р.

Суддя Кушнова А.О.