Справа № 380/4791/21
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4791/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправною і скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просить суд :

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0110 площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0110 для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач подав до відповідача клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки. Проте, відповідачем відмовлено у задоволенні такої заяви у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, а саме ч. 7 ст. 118 ЗК України, оскільки земельна ділянка належить до земель комунальної форми власності, питання розпорядження якими не відноситься до повноважень відповідача, відповідно до п.4 ст. 123 ЗК України. Проте, позивач вказує, що згідно з листом Дублянської міської ради, право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0110 не зареєстроване. Окрім того, позивач вказує, що представником відповідача не зазначено в чому саме полягає невідповідність місця розташування об`єкта та яким саме вимогам законів.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відмова відповідача грунтується на невідповідності місця розташування об`єкта (земельної ділянки) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Позивачем на графічних матеріалах вказано земельно ділянку, що розташована в межах населеного пукту Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області відповідно проекту землеустрою щодо зміни меж села Ситихів, затвердженого рішенням Жовківської районної ради від 26.12.2019 № 9. Просить відмовити в задовленні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

10.12.2020 позивач звернувся до відповідача із клопотанням № 3В-020 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, кадастровий номер :07:000:0110, яка розташована на території Львівської області.

Наказом від 04.01.2021 № 13-33/16-21-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Дублянської міської ради Жовківського району орієнтовний розмір ділянки 2,00 га із цільовим призначенням: ведення особистого селянського господарства. Підстава: невідповідність місця розташування об`єкта, вимогам законів, а саме ч. 7 ст. 118 ЗК України, оскільки земельна ділянка належить до земель форми комунальної власності. Розпорядження такими землями не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відповідно до пункту 4 статті 122 Земельного кодексу України.

Позивач, не погоджуючись із відмовою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно матеріалів справи, 10.12.2020 позивач звернувся до відповідача із клопотанням №В-020 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, кадастровий номер :07:000:0110, яка розташована на території Львівської області.

Проте, наказом від 04.01.2021 № 13-33/16-21-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Дублянської міської ради Жовківського району орієнтовний розмір ділянки 2,00 га із цільовим призначенням: ведення особистого селянського господарства. Підтава: невідповідність місця розташування об`єкта, вимогам законів, а саме ч. 7 ст. 118 ЗК України, оскільки земельна ділянка належить до земель форми комунальної власності. Розпорядження такими землями не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відповідно до пункту 4 статті 122 Земельного кодексу України.

Так, правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено у Положенні про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженому наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 № 1391/29521 (далі - Положення).

Відповідно до пп. 13 п. 4 Положення, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до пп. "б" ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Вказаній нормі кореспондують положення ч. 1 ст. 122 ЗК України, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, згідно з вказаними нормами відповідач вправі розпоряджатись земельними ділянками, які належать до державної власності.

Судом встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, розглянувши клопотання позивача, наказом від 04.01.2021 № 13-33/16-21-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» повідомило про неможливість його задоволення у зв`язку з тим, що бажана до відведення земельна ділянка має комунальну форму власності.

У свою чергу, з огляду на положення ч. 4 ст. 122 ЗК України до повноважень відповідача не належить розпорядження земельними ділянками комунальної власності.

У п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI від 06.09.2012 (набрав чинності з 01.01.2013) передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Далі, у п. 6 передбачено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:

у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;

за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Як зазначено у п. 7 дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Отже, положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у системному зв`язку зі іншими пунктами, передбачає механізм державної реєстрації права територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у п. 3, якщо відомості про них не внесені до Державного реєстру земель. Зазначена норма не дає підстав органам виконавчої влади розпоряджатися землями територіальної громади, зокрема надаючи їх у власність безкоштовно, незалежно від їх місця знаходження (у межах населеного пункту чи поза ним).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 20.05.2020 у справі №810/2562/17 у подібних правовідносинах.

Судом встановлено, що згідно Інформації державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, місце розташування земельної ділянки із кадастровим номером :07:000:0110 - Дублянська міська рада, Жовківський район, Львівська область, інформація щодо форми власності відсутня.

Згідно листа Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 02.02.2021 № 77 земельна ділянка із кадастровим номером :07:000:0110 знаходиться в межах населеного пукту с. Ситихів.

Отже, суд встановив, що на момент розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняття відповідачем спірного наказу з цього питання, земельна ділянка, щодо якої позивачем було подано клопотання розташована в межах населеного пункту с. Ситихів.

Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Львівській області є розпорядником земель державної власності, а надання земельних ділянок із земель комунальної власності не входить до його повноважень, тому, відповідач правомірно відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, пр. Чорновола, 4, м. Львів, ) про визнання протиправною і скасування відмови, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 09.07.2021.

Суддя Костецький Н.В.