Справа № 580/508/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/508/21 Головуючий у 1 інстанції: Білоноженко М.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Сорочка Є.О.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Червонослобідської сільської ради, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Червонослобідської сільської ради щодо нерозгляду заяви (клопотання ) вх. №878/02-20/020 від 29.12.2020 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,09 га (кадастровий номер :02:003:1963) для ведення садівництва;

- зобов`язати Червонослобідську сільську раду на найближчому засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 вх. № 878/02-20/020 від 29.121.2020 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,09 га (кадастровий номер :02:003:1963) для ведення садівництва та прийняти вмотивоване рішення, і у разі відмови в задоволенні цієї заяви - ухвалити мотивоване рішення з належним обґрунтуванням причини такої відмови.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Червонослобідської сільської ради щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви (клопотання) ОСОБА_1 (вх. від 29.12.2020р. №878/02-20/020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:1963, орієнтовною площею 0,09 га, для ведення садівництва.

Зобов`язано Червонослобідську сільську раду повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 (вх. від 29.12.2020р. №878/02-20/020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:1963, орієнтовною площею 0,09 га, для ведення садівництва на черговій сесії Червонослобідської сільської ради та прийняти рішення у відповідності до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки суду у даному рішенні, про надання дозволу чи мотивовану відмову у його наданні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Червонослобідської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині часткового стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу та в цій частині прийняти нову постанову, якою стягнути в повному обсязі з Червонослобідської сільської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908, 00 грн. та понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 5 000, 00 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що твердження суду першої інстанції щодо неспівмірності заявлених витрат на правову допомогу є безпідставними, а мотиви суду є необґрунтованими та суперечать умовам укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням умовам договору, наданим послугам та фактичній сплаті позивачем коштів, що підтверджено документально.

14 червня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Червонослобідської сільської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області із заявою від 29 грудня 2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:1963, орієнтовною площею 0,09 га (цільове призначення «для ведення садівництва»), яка перебуває у комунальній власності та розташована на території Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області згідно графічних матеріалів та доданої довідки з Державного земельного кадастру.

До заяви додала: графічні матеріали ділянки з кадастровим номером :02:003:1963, довідку з Державного земельного кадастру від 28.12.2020р., ксерокопію паспорту, ксерокопію ідентифікаційного номера.

Виконавчий комітет Червонослобідської сільської ради листом від 20 січня 2021 року №173/08-17 повідомив, що заява ОСОБА_1 розглянута 15 січня 2021 року на 4 сесії 8 скликання Червонослобідської сільської ради. У результаті голосування рішення прийнято не було, оскільки, за наявною у Червонослобідській сільській раді інформацією земельна ділянка знаходиться у користуванні третіх осіб.

Із даних системи поіменного голосування «Рада Голос» Червонослобідської сільської ради 8 скликання 4 сесії від 15.01.2021 року вбачається, що підсумки голосування з питання 105. Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 , с. Червона Слобода. «За» - 1, «Проти» - 0, «Утрималися» - 21. Не взяли участі у голосуванні - 0, відсутні на пленарному засіданні - 5. Рішення не прийнято.

Не погоджуючись із нерозглядом відповідачем заяви щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого, у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу, в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судовим рішенням позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, однак, на переконання апелянта, позовні вимоги, викладені у прохальній частині позову, задоволено судом повністю.

Колегія суддів не погоджується із вищевказаними доводами, виходячи з наступного.

Так, однією з позовних вимог позивача було визнання протиправною бездіяльності Червонослобідської сільської ради щодо нерозгляду заяви (клопотання ) вх. №878/02-20/020 від 29.12.2020 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,09 га (кадастровий номер :02:003:1963) для ведення садівництва.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, на виконання положень Земельного Кодексу та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виносив на розгляд на пленарному засіданні - 15 січня 2021 року питання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою позивача та відповідний проект рішення, про що свідчить результати голосування Червонослобідської сільської ради 8 скликання 4 сесії.

Враховуючи, що відповідач здійснив розгляд заяви (клопотання) позивача (вх. №878/02-20/020 від 29.12.2020 року) про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:1963, орієнтовною площею 0,09га для ведення садівництва, у порядку визначеному земельним законодавством, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду її заяви, оскільки, фактично розгляд її заяви здійснено, з огляду на що, суд відмовив у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Водночас, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог, на підставі ст. 9 КАС України, та визнав протиправною бездіяльність Червонослобідської сільської ради щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви (клопотання) ОСОБА_1 (вх. від 29.12.2020 р. №878/02-20/020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:1963, орієнтовною площею 0,09 га, для ведення садівництва.

Також, зважаючи на допущену відповідачем бездіяльність, а також, те, що вирішення питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарному засіданні міської ради, суд першої інстанції дійшов висновку, що для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України, належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача вх. від 29.12.2020 р. №878/02-20/020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:1963, орієнтовною площею 0,09 га, для ведення садівництва, на черговій сесії Червонослобідської сільської ради, з урахуванням правової оцінки суду у даному рішенні та прийняти обґрунтоване рішення, у відповідності до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, про надання дозволу чи відмову.

З наведеного випливає, що позовні вимоги, викладені у прохальній частині позову, задоволені судом першої інстанції частково, а не повністю, зважаючи на необґрунтованість позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду її заяви, за результатами розгляду якої не було прийнято рішення.

Про часткове задоволення позовних свідчить, також, те, що суд першої інстанції виходив за межі позовних вимог з метою обрання ефективного способу захисту порушеного права позивача, визнавши протиправною бездіяльність відповідача саме щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви (клопотання) позивача вх. від 29.12.2020 р. №878/02-20/020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:1963, орієнтовною площею 0,09 га для ведення садівництва та зобов`язавши відповідача повторно розглянути клопотання позивача вх. від 29.12.2020 р. №878/02-20/020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:1963, орієнтовною площею 0,09 га, для ведення садівництва, на черговій сесії Червонослобідської сільської ради.

З огляду на вищезазначене, доводи апелянта про те, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у даній справі має бути змінене в частині формулювання «задоволено частково» на «задоволено повністю» є безпідставними.

Щодо незгоди апелянта з розподілом стягнутого судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Так, для апелянта не є зрозумілим, яким чином суд першої інстанції розраховував суму судового збору, що має бути стягнута на користь позивача та чому суд визначив саме суму у розмірі 454,00 грн, виходячи з того, що сума судового збору, що була сплачена позивачем за подання позову немайнового характеру, становила 908,00 грн., а фактично заявлені позовні вимоги задоволені судом повністю.

Колегія суддів зазначає, що, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Колегія суддів вважає, що, оскільки, позов ОСОБА_1 містив декілька позовних вимог немайнового характеру (дві немайнові, одна з яких є похідною), які хоча і частково, але підлягають задоволенню, відтак, розмір компенсації судових витрат необхідно визначити, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 16 червня 2021 року у справі №520/2983/19.

З огляду на зазначене, оскільки, сума судового збору, що була сплачена позивачем за подання позову немайнового характеру становила 908,00 грн., колегія суддів вважає, що саме вказана сума має бути стягнута за рахунок бюджетних асигнувань Червонослобідської сільської ради, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині.

Щодо часткового задоволення судом першої інстанції заяви про розподіл судових витрат та відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Приписи ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Положеннями частини 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено судом першої інстанції, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. представником ОСОБА_1 - Карпець Юлією Володимирівною до позову додано: Договір про надання правової допомоги від 29.12.2020 року №ФО-29/12/20; Акт приймання передачі наданих послуг №13 від 07 квітня 2021 року, рахунок на оплату №13 від 07 квітня 2021 року, квитанцію №ПН1977070 від 07 квітня 2021 року на суму 5000 грн.

Відповідно до Акту приймання передачі наданих послуг №13 від 07 квітня 2021 року, заявлений розмір витрат на правничу допомогу на суму 5000 грн., складається із: надання усної консультації з вивченням документів - 1000 грн.; підготовка позову - 3000 грн., заява про розподіл судових витрат - 1000 грн.

На думку апелянта, відповідачем жодним чином не спростовано неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, в той час, як судом першої інстанції не зазначено підстави такої неспівмірності, що є порушенням прав позивача на відшкодування витрат таких витрат.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до частини першої ст. 26 Закону №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги; документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

…При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».

Так, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. є необґрунтованим, оскільки, не є співмірним та пропорційним із заявленим адвокатом розміром відшкодування витрат на правничу допомогу з обсягом виконаних ним робіт.

При цьому, апелянт не спростовує та не надає жодного обґрунтування висновку суду першої інстанції в частині того, що в провадженні Черкаського окружного адміністративного суду перебувають адміністративні справи: 580/707/21, 580/710/21, позивачем в яких є ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради зі схожим предметом та підставами позову, в яких адвокатом також заявлено розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., що, також, свідчить про неспівмірність заявлених послуг категорії складності вказаної справи.

Також, судом першої інстанції правомірно враховано, що предмет даного спору відноситься до справ незначної складності та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно зазначив про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача частини заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції невірно визначив розмір судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачу, а тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково та, відповідно, рішення суду першої інстанції - зміні, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини рішення наступного змісту: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Червонослобідської сільської ради (19604, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Соборна, будинок 2/1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп., та судові витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.». В решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права частково призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає зміні.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року змінити, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини рішення наступного змісту:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Червонослобідської сільської ради (19604, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Соборна, будинок 2/1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.».

В решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.