Справа № 380/9789/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9789/20
У Х В А Л А

06 липня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Брильовського Р.М.

при секретарі судових засідань Ізьо М.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача Яцук Г.М.

представника відповідача Несторовича Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження клопотання представника Головного управління ДПС у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» до Головного управління ДПС у Львівській області, в якій просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління ДІІС у Львівській області щодо зарахування в інтегрованій картці платника податків МКП «Житлово-комунальне управління» за платежем "податок на додану вартість" сплачених грошових коштів у період з 07.08.2018 по 28.02.2020 в сумі 300 951, 41 грн. в рахунок погашення податкового боргу поза межами 1095 днів з дати його виникнення;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДГІС у Львівській області щодо розгляду заяви МКП «Житлово-комунальне управління» від 31.08.2020 № 261/02-2;

зобов`язати прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу в загальній сумі 3 847 806, 15 грн.

Ухвалою судді від 27.11.2020 прийнято справу до розгляду та вирішено здійснювати розгляд такої за правилами загального позовного провадження.

Від Головного управління ДПС у Львівській області надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач звернувся з пропуском строку звернення до суду. В обґрунтування поданого представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду зазначено, що порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1844/24376. Пунктом 3.1 розділу III вказаного наказу встановлено, що визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Відповідно до вимог п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст.95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З врахуванням самостійної сплати комунальним підприємством податку на додану вартість та надходження коштів від державної виконавчої служби в рахунок погашення податкового боргу, було прийнято рішення про списання безнадійного податкового боргу № 7374-57 від 28.02.2020 року.

Згідно ст.101 Податкового кодексу України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Під терміном "безнадійний" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Строки давності та їх застосування визначено статтею 102 Податкового кодексу України. Згідно вимог п. 102,4 ст.102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 102,1 цієї статті, а саме, не пізніше закінчення 1095 дня, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним (постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2014 року № 813/8029/14 задоволено позов Миколаївської ОДПІ про стягнення з рахунків МКП "ЖКУ" податкового боргу в сумі 570,2 тис.грн., рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року №813/2851/18 задоволено позов ГУ ДПС у Львівській області про стягнення з рахунків МКП "ЖКУ" податкового боргу в сумі 3 512,1 тис. грн.). На виконання вказаних судових рішень податковим органом у банки, обслуговуючі МКП "ЖКУ", виставляються інкасові доручення на рахунки боржника.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись п. 102,4 ст.102 Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Львівській області не може списати податковий борг, термін виникнення якого перевищує 1095 днів та який стягується за рішенням суду.

Представник відповідача в судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав викладених у такому та просив суд таке задовольнити, а позовну заяву залишити без розгляду у зв`язку із пропуском строків звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення поданого клопотання заперечив у зв`язку з його необґрунтованістю, при цьому додатково пояснивши, що листом від 30 вересня 2020 року за№7833/9/13-01-13-09-13 МКП «ЖКУ» отримано відмову щодо списання податкового боргу. Після отримання рішення відповідача від 30.09.2020 позивачем було отримано копію рішення про часткове списання безнадійного податкового боргу. 30.10.2020 позивач звернувся до суду вважаючи, що його право порушено,. Згідно відбитку штемпеля вхідної кореспонденції Львівського окружного адміністративного суду вказана позовна заява надійшла до суду 02.11.2020 року за вх.№57310.

Розглянувши подане представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, заслухавши думку представників сторін з приводу поданого клопотання, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

У рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

У рішенні від 13.12.2011 № 17-рп/2011 (справа № 1-9/2011) Конституційний Суд України дійшов висновку, що право на звернення до суду як складова права на судовий захист гарантується статтею 55 Конституції України та пов`язується з переконанням самої особи про наявність порушень її прав, свобод або інтересів і бажанням звернутися до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 вказав, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному, а реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальним законом, що визначає порядок розгляду спорів між фізичними особами, юридичними особами та суб`єктами владних повноважень, є Кодекс адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Нормою, що регулює питання застосування строків звернення до адміністративного суду з позовами про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень є приписи пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у відповідності до якого з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 Податкового кодексу України встановлено строк давності тривалістю 1095 днів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду становить 1095 днів і обчислюється з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено.

Водночас відповідач своє клопотання обґрунтовує правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, в якій Верховний Суд зазначив, що відступає від висновку про застосування норми права щодо строку звернення до суду в частині того, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження такий строк становить 1095 днів.

Суд, розглядаючи клопотання відповідача зазначає, що у розглядуваній постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 Верховний Суд сформулював свою правову позицію саме щодо випадків, коли податкове повідомлення-рішення спочатку було оскаржене платником в адміністративному порядку, і лише після розгляду скарги контролюючим органом вищого рівня відбулося звернення з позовом до суду.

Водночас Верховний Суд у цій постанові прямо не зазначив, якими є і як обчислюються строки звернення до суду у разі, якщо платник податків зі скаргою в адміністративному порядку не звертався.

Як встановлено судом у судовому засіданні та не заперечується сторонами, у даній справі, що розглядається, до подання позовної заяви не проводилася процедура адміністративного оскарження.

Крім того, суд зазначає, що предметом спору у справі, що розглядається є рішення контролюючого органу, яке пов`язане з визначенням грошових зобов`язань.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року у справі №1340/3526/18 встановлено, що відповідно до даних обліку МКП «Житлово- комунальне управління» загальна сума заборгованості за податковим боргом, що становить більше 1095 днів складає 624751,71 в тому числі: основний платіж з ПДВ в сумі 351 222,77 грн, грн, пеня з ПДВ в сумі 79 339,05 грн, штрафна санкція з ПДВ в сумі - 49082,59 грн., надходження від розміщення відходів у спеціальних відведених для цього місцях в сумі 145107,54 грн. Рішенням суду зазначено : визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області щодо розгляду заяви Миколаївського комунального підприємства "Житлово-комунальне управління" від 24.05.2018 №251/02-2. Зобов`язати Головне управління ДФС у Львівській області розглянути питання щодо списання безнадійного боргу Миколаївського комунального підприємства "Житлово- комунальне управління" в сумі 624751,71 грн. та прийняти відповідне рішення за результатом такого розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом в рішенні.

20 грудня 2019 року Восьмим апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу про відмову у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року у справі № 1340/3526/18 за адміністративним позовом Миколаївського комунального підприємства "Житлово- комунальне управління".

На виконання рішення суду МКП «ЖКУ» отримано виконавчий лист від 02.08.2019 у справі №1340/3526/18. Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Західного Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження ВП № 61225728 . Відповідно до постанови від 27.04.2020 , що було направлено МКП «ЖКУ» та отримано 19.05.2020 року, Позивачу стало відомо щодо часткового виконання судового рішення. Однак як зазначено, в постанові «згідно листа ГУ ДФС України у Львівській області від 11.03.2020 рішення суду виконано в повному обсязі».

Миколаївське комунальне підприємство «Житлово-комунальне управління» (надалі Позивач, МКП «ЖКУ») 31 серпня 2020 року звернулось з заявою № 261/02-2 до ГУ ДПС у Львівської області Миколаївської ДПІ Стрийського управління щодо коригування даних сум в інтегрованій картці платника податків шляхом виключення (списання) податкового боргу та прийняття рішення про списання податкового боргу.

Листом від 30 вересня 2020 року за№7833/9/13-01-13-09-13 МКП «ЖКУ» отримано відмову щодо списання податкового боргу. Після отримання рішення Відповідача від 30.09.2020 Позивачем було отримано копію рішення про часткове списання безнадійного податкового боргу. 30.10.2020 Позивач звернувся до суду вважаючи, що його право порушено.

При виборі і застосуванні норми права до вказаних спірних правовідносин суд не може враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, оскільки Верховний Суд вирішував правове питання застосування норм права в частині строку звернення до суду з вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень після використання процедури адміністративного оскарження, а у цій справі позивач досудовим порядком врегулювання спору не скористався.

Крім того суд враховує, що вказана зміна у тлумаченні закону (знову ж слід наголосити строку звернення до суду з вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень після використання процедури адміністративного оскарження) виникла після прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та подачі позову до суду, позивач розраховував на можливість оскарження таких рішень протягом 1095 днів, а тому для нього зміна судової практики не була передбачувальною.

Будь-яка доцільність зміни попередніх підходів до застосування норм права, які регулюють питання строку звернення до суду в податкових правовідносинах, може бути виправдана виключно у випадку необхідності вдосконалення діючого законодавства та у випадку, коли такі зміни не породжують правову невизначеність та не погіршують становища платників податків.

Так, положеннями податкового законодавства закріплено правило вирішення сумнівів на користь платника податків (тобто принцип in dubio pro tributario), яке покликано забезпечувати реалізацію однієї з ознак верховенства права - правової визначеності, а саме: можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних дій яке має фундаментальне значення для правильності його застосування.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв`язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Крім цього, Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права від 04.04.2011 № 512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.

Наведені вище норми Європейського правозастосування були імплементовані в податкове законодавство України.

На законодавчому рівні таке правило закріплено у підпункті 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, відповідно до якого податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Вказане вище правило також продубльовано в пункті 56.21 статті 56 Податкового кодексу України.

Положеннями податкового законодавства закріплено правило вирішення сумнівів на користь платника податків (тобто принцип in dubio pro tributario), яке покликано забезпечувати реалізацію однієї з ознак верховенства права - правової визначеності, а саме: можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних дій має фундаментальне значення для правильності його застосування.

Верховний Суд у постанові від 18.06.2018 у справі № 805/1146/17-а чітко вказав на те, що позивачем строк звернення у 1095 днів не пропущений, оскільки скарга на спірне податкове повідомлення-рішення не подавалася, а отже, підстав для застосування місячного строку позовної давності, передбаченого пунктом 56.19 статті 56 ПКУ, немає.

У постанові КАС ВС від 26.11.2020 не зазначено про відступ від правової позиції, викладеної у постанові від 18.06.2018.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини у справі та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.06.2018 у справі № 805/1146/17-а, суд дійшов висновку, що відповідачем за конкретними обставинами у цій справі не доведено підстави залишення позову без розгляду, тому у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити.

З огляду на викладене, позивач звернувшись до суду із цим позовом засобами поштового зв`язку не пропустив строку звернення до суду.

Суд використовує також правові висновки Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, де вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Golder v.the United Kingdom» від 21.02.1975), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення «Guerin v. France» від 29.07.1998) Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розрахувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення «Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.1998).

Крім того Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Іліан проти Туреччини» вказав, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З врахуванням викладеного клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 241-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремому оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути включена в апеляційну скаргу за наслідками розгляду справи по суті позовних вимог.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано судом 12.07.2021.

Суддя (підпис) Р.М. Брильовський

Ухвала виготовлена з автоматизованої системи документообігу суду.

Помічник судді Питчак Т.М.