Справа № 640/8292/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8292/19 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Лещенко В.С.,

За участю представника позивача: Архіпова О.Ю.,

Представника відповідача: Антоніва Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зеновія Васильовича, треті особи: ОСОБА_2 , Вища кваліфікаційна комісія України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зеновія Васильовича, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 156/к від 06.05.2019 «Про члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач всупереч приписам Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 №1402-VIII припинив повноваження позивача на посаді члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, скоротивши шестирічний строк його повноважень до чотирьох років.

Окрім того, у відповідача відсутні повноваження щодо прийняття рішення про припинення повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, оскільки законодавством визначено його повноваження лише щодо призначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Звільнення позивача з вищевказаної посади можливе лише з настанням відповідної події, передбаченої частиною першою статті 97 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втім така подія, на думку позивача, не настала.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2020 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», діючого на момент призначення його на посаду членом Вищої кваліфікаційної комісії України, строк повноважень такої особи становив шість років з дня їх набуття, відповідно спливав лише 05.12.2020.

Втім, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновків про лише чотирьох- річний термін повноважень його як члена Вищої кваліфікаційної комісії України, безпідставно зменшивши шестирічний строк повноважень, що на думку скаржника узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №9901/66/19.

Оскільки чинним законодавством не передбачено прав у відповідача щодо припинення повноважень ОСОБА_1 як члена Вищої кваліфікаційної комісії України, тому оскаржуваний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також звертає увагу, що законодавець не встановив строків для проведення публічного конкурсу у прив`язці до дня закінчення строку повноважень діючого члена ВККС України, який призначає Голова ДСА, на відміну від інших членів ВККС України, які призначаються з`їздами суддів, адвокатів, представників вищих навчальних закладів та наукових установ згідно частини другої статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, оскаржуваний Наказ не містить дати з якої відбувається обрання (призначення) ОСОБА_2 як члена ВККС України в порядку та з дотриманням вищевказаних правових норм, що свідчить про відсутність факту набуття повноважень останнім на дату прийняття Наказу - 06.05.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскаржуваний наказ був виданий в межах повноважень, якими наділений Голова Державної судової адміністрації України, та з дотриманням вимог законодавства України.

Звертає увагу, що згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII строк повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України становить чотири роки з дня обрання (призначення), тому строк повноважень ОСОБА_1 становить 4 роки, тобто до 05.12.2018.

У додаткових письмових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем вказано про неможливість застосування практики Великої Палати Верховного Суду, оскільки вони не є обов`язковими для застосування іншими судами.

Звертає увагу, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №9901/66/19 стосується інших правовідносин, а саме проходження конкурсу до Вищого антикорупційного суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Голови Державної судової адміністрації від 05.12.2014 №712/к ОСОБА_1 призначено членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з 05.12.2014.

12 березня 2019 року Головою Державної судової адміністрації України було видано наказ № 252 «Про проведення публічного конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України», яким затверджено Порядок проведення конкурсу з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, утворено Комісію з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та затверджено її склад.

Зазначеним наказом Комісію з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України зобов`язано внести Голові Державної судової адміністрації України відповідну рекомендацію до 15.04.2019.

На засіданні Комісії з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яке відбулося 09.04.2019, розглянуто питання про допуск осіб до участі в публічному конкурсі з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Так, 15.04.2019 Комісією за результатами публічного конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначено переможцем ОСОБА_2 і рекомендовано Голові Державної судової адміністрації України призначити його на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

06 травня 2019 року наказом Державної судової адміністрації України в особі її Голови Холоднюка З.В. № 156/к «Про члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» відповідно до п. 5 частини другої, частини восьмої ст. 94, частини двадцять третьої ст. 95, п. 1 частини першої ст. 97 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи пп. 5 п. 5 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», за результатами проведення публічного конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (протокол від 15 квітня 2019 року №2) та проходження спеціальної перевірки, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції» ОСОБА_2 було призначено членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України строком на чотири роки з дня призначення та припинено виконання повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за квотою Державної судової адміністрації України ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з набуттям чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ, у позивача строк повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України складав чотири роки, та мав завершуватися 05.12.2018, тому наказ Державної судової адміністрації України від 06 травня 2019 року № 156/к «Про члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» є правомірним, а тому відсутні підстави для його скасування у судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

У відповідності до частини першої статті 90 Закону №2453-VI (в редакції, на час призначення позивача на посаду) Вища кваліфікаційна комісія суддів України є постійно діючим органом у системі судоустрою України.

У силу вимог частини п`ятої статті 93 Закону №2453-VI (в редакції, на час призначення позивача на посаду) Голова Державної судової адміністрації України призначає члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України своїм наказом.

Згідно з частиною другою статті 92 Закону №2453-VI (в редакції, на час призначення позивача на посаду) строк повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України становить шість років з дня набуття повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Голови Державної судової адміністрації від 05.12.2014 №712/к ОСОБА_1 призначено членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з 05.12.2014.

Відтак, строк повноважень ОСОБА_1 на час його призначення на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, складав шість років в силу вимог Закону №2453-VI та мав завершуватися 05.12.2020.

Разом з тим, 28.03.2015 набрав чинність Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII (далі - Закон №192-VIII), яким Закон №2453-VI було викладено у новій редакції.

Зокрема, підпунктом 5 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №192-VIII було передбачено, що після набрання чинності цим Законом члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, призначені Міністром юстиції України, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Головою Державної судової адміністрації України до набрання чинності цим Законом, здійснюють свої повноваження протягом чотирьох років з дня їх призначення.

З огляду на зазначене, Законом № 2453-VI у редакції Закону №192-VIII було визначено строк повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_1 , - чотири роки, який відповідно мав завершуватися 05.12.2018.

Разом з тим, 30.09.2016 набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), яким Закон № 2453-VI було визнано таким, що втратив чинність.

Колегія суддів звертає увагу, що положеннями пункту 26 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII було встановлено, що члени ВККС, обрані (призначені) на посади до набрання чинності цим Законом, продовжують виконувати свої повноваження до закінчення строку, на який їх обрано (призначено).

Тобто, вказаним Законом № 1402-VIII було скасовано обмеження, запроваджені пунктом 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №192-VIII.

У той же час, колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що Закон № 192-VIII, зокрема його «Прикінцеві та перехідні положення», якими визначається строк повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (чотири роки), не був визнаний таким, що втратив чинність, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року №4-зп, у у абзаці 3 пункту 5 якого Конституційний Суд України зазначив, що з прийняттям нового акта, якщо інше не встановлено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відтак, після 30.09.2016 тривалість строку повноважень членів ВККС, призначених (обраних) протягом вересня - грудня 2014 року, регулюється пунктом 26 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у рішенні Верховного Суду від 29.09.2019 №9901/117/19.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 призначено членом ВККС наказом Голови Державної судової адміністрації України від 05 грудня 2014 року № 712/к, відповідно до частини другої статті 92 Закону № 2453-VI, який, в редакції чинній на момент призначення, передбачав строк повноважень членів ВККС - 6 років.

З огляду на те, що на час прийняття оскаржуваного Наказу від 06 травня 2019 року № 156/к шестирічний строк повноважень члена Комісії ОСОБА_1 не закінчився, відтак у позивача станом на 06.05.2019 були наявні відповідні повноваження як члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №9901/66/19 (провадження №11-582заі19), залишеному в силі постановою Великою Палатою Верховного Суду від 08.10.2019, та у рішенні Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №9901/186/19 (провадження №П/9901/186/19).

Таким чином, вказане спростовує висновки суду першої інстанції про припинення повноважень ОСОБА_1 як члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на час прийняття оскаржуваного наказу відповідача.

У силу вимог п. 5 частини другої статті 94 Закону № 1402-VІІІ (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу), члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з числа осіб, які не є суддями, призначаються Головою Державної судової адміністрації України.

Згідно з частиною двадцять третьою статті 95 Закону № 1402-VІІІ (в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу), Голова Державної судової адміністрації України призначає члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з числа суддів у відставці або інших осіб, які не є суддями, за результатами проведення публічного конкурсу.

Частиною першою статті 151 Закону № 1402-VІІІ визначено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Державну судову адміністрацію України очолює Голова Державної судової адміністрації України (частина перша статті 153 Закону № 1402-VІІІ).

Відповідно до пп. 21 п. 9 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, Голова Державної судової адміністрації України, у тому числі, призначає за результатами публічного конкурсу двох членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із числа осіб, які не є суддями, та звільняє їх із цих посад з підстав та в порядку, визначеному Законом.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що повноваження щодо припинення повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є виключними дискреційними повноваженнями Голови Державної судової адміністрації України, які можуть бути реалізовані за наявності підстав, визначених статтею 97 Закону № 1402-VІІІ.

Так, за правилами частини першої статті 97 Закону № 1402-VІІІ повноваження члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припиняються у разі:

1) закінчення строку, на який його обрано (призначено);

2) набрання законної сили обвинувальним щодо нього вироком суду;

3) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави;

4) визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим, недієздатним або обмежено дієздатним;

5) смерті члена Комісії;

6) звільнення з посади судді (крім виходу судді у відставку) або припинення повноважень судді з підстав, визначених Конституцією України.

Частиною другою вказаної статті визначено, що повноваження члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з підстав, визначених частиною першою цієї статті, припиняються з настанням відповідної події.

Зі змісту оскаржуваного Наказу вбачається, що повноваження ОСОБА_1 як члена ВККС було припинено саме на підставі п.1 частини першої статті 97 Закону № 1402-VІІІ - у разі закінчення строку, на який його обрано (призначено).

З огляду на те, що шестирічний термін повноважень ОСОБА_1 на час прийняття Наказу № 156/к від 06 травня 2019 року не закінчився, у відповідача були відсутні підстави для припинення виконання позивачем повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за квотою Державної судової адміністрації України згідно пункту 2 оскаржуваного наказу.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що суд у даному випадку позбавлений можливості скасувати Наказ № 156/к від 06 травня 2019 року у цілому, так як пункт 1 такого Наказу стосується призначення ОСОБА_2 членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за результатами проведення публічного конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (протокол від 15 квітня 2019 року №2) та проходження спеціальної перевірки, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Разом з тим, правомірність проведення даного конкурсу та обрання за його результатами ОСОБА_2 членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не є предметом даного судового розгляду, позовна заява також не містить такої підстави для звернення до суду, та вказаний пункт оскаржуваного Наказу стосується безпосередньо прав, інтересів та обов`язків саме цієї особи, а не позивача.

Крім того, пункти 3 та 4 Наказу № 156/к від 06 травня 2019 року відносяться до надання відповідних вказівок відділам Державної судової адміністрації України, що також не створює відповідних прав та обов`язків у ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку буде визнання протиправним та скасування саме пункту 2 Наказу № 156/к від 06 травня 2019 року.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зеновія Васильовича, треті особи: ОСОБА_2 , Вища кваліфікаційна комісія України про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зеновія Васильовича № 156/к від 06 травня 2019 року «Про члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук