Справа № 320/3537/21
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року 320/3537/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення від 01.02.2021 № 30,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. Російської Федерації ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01.02.2021 № 30 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну»;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області повідомити Адміністрацію державної прикордонної служби України про скасування у судовому порядку рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01.02.2021 № 30 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну», яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач на обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення не містить посилань на конкретні обставини, що слугували підставою для його прийняття та не обґрунтовано, які саме його дії загрожують національній безпеці, громадському порядку в Україні. На думку позивача, без проведення відповідної перевірки вказаних обставин прийняття відповідачем рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у даній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач вважає оскаржуване рішення необгрунтованими та таким, що не відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. В той же час, посилання у якості підстави для прийняття оскаржуваного рішення на обставини, що не доведені правоохоронним органом, не є законними, обґрунтованими, а відтак, достовірними.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив, оскільки дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а оскаржуване рішення прийнято у зв`язку з необхідністю охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київького окружного адміністративного суду від 05.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача надав суду клопотання, у якому просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач є громадянином Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 від 16.11.2004, договором оренди житлового будинку від 25.03.2021.

Позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 з 31.05.2012, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31.05.2014 серія НОМЕР_2 .

Згідно довідки ГО Федерації панкратіону та грепплінгу міста Києва від 14.04.2021 № 012 позивач працює тернером з 01.09.2017 у спортивному клубі «Спарта».

Як слідує з матеріалів справи, позивач 19.06.2014 прибув в Україну.

Позивач 16.07.2014 звернувся до Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію», як особа, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України понад 2 роки.

За результатами розгляду заяви позивача від 16.07.2014 начальником Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області 25.10.2014 затверджено висновок про розгляд клопотання громадянина Російської Федерації, ОСОБА_1 щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну.

На підставі висновку від 25.10.2014 Києво-Святошинським РВ УДМС України в Київській області видано дозвіл громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 25.10.2014 № 100.

Позивача документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 10.12.2014.

На адресу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області надійшли подання Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 02.12.2020 № 7038/55/125/01-20 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну» та Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 08.12.2020 № 14/3/2-23517 «Про скасування дозволу на імміграцію».

За наслідками розгляду подання Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області сформовано висновок від 01.02.2021, відповідно до якого відповідач вважав би за доцільне скасувати рішення Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області від 25.10.2014 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 10.12.2014, орган видачі 3201.

На підставі вказаного висновку відповідачем прийнято рішення від 01.02.2021 № 30 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, який виданий громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 3, 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» (далі - оскаржуване рішення).

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі - Закон №2491-III).

Відповідно до ст. 1 Закону №2491-III іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання, а дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 2 Закону №2491-III встановлено, що питання імміграції регулюються Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно ст. 3 Закону №2491-III правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Положення статті 6 Закону №2491-III визначають, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Згідно ст. 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок).

Згідно із пунктами 21-25 Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Виходячи з викладеного, питання щодо скасування дозволу мають право порушувати, серед іншого, органи Національної поліції та регіональні органи СБУ на підставі обґрунтованого подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону №2491-III, яке, у свою чергу, територіальним органом ДМС всебічно вивчається протягом місяця та у разі необхідності, запитується додаткова інформація в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошується для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі подання Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та ГУ по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ щодо скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання на території України громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаному поданні зазначено, що позивач за наявною оперативною інформацією прибув на територію України для налагодження контактів безперешкодного прибуття до України інших вихідців з вказаного регіону та шляхом виготовлення підроблених офіційних документів займається легалізацією їх законного перебування на території України для організації та виконання замовних кримінальних правопорушень корисно-насильницької спрямованості із застосуванням зброї, а саме: розбійних нападів, вимагань та виконання замовних вбивств.

Окрім цього, у поданні вказано, що за період перебування на території України ОСОБА_1 систематично порушує правила перебування в Україні, а саме: не має постійного місця проживання та з метою конспірації постійно його змінює, чим порушує встановлений порядок пересування та зміну місця проживання; з метою незаконної легалізації свого знаходження на території України може використовувати підроблені документи; не будучи працевлаштованим має постійні не встановлені джерела доходів та наданий час є підстави вважати, шо його перебування на території України суперечать інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Разом з цим, як вже було вказано судом, саме на підставі вказаного подання, керуючись пунктами 3, 4 частини першої статті 12 Закону №2491-III позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд дійшов висновку про невідповідність останнього критеріям, які встановлені ч.2 ст. 2 КАС України, мотивуючи це наступним.

Так, у висновку Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській не надано жодної оцінки доводам, які наведенні у поданнях. Суд наголошує, що висновок фактично дублює подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та ГУ по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ щодо скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 .

Варто відмітити, що під час розгляду відповідного подання відповідачем на підставі пункту 21 Порядку не запитувалось у ініціаторів подання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які викладені у ньому.

Фактично висновок відповідача базується на припущеннях. Окрім цього, Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській не здійснено перевірку обставин, які в силу положень КАС України мають бути підтверджені належними та допустимими доказами у розуміні статтей 72, 73 вказаного Кодексу.

При цьому, злочини проти основ національної безпеки України врегульовані розділом I Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження притягнення позивача до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені розділом I Особливої частини Кримінального кодексу України.

З урахуванням наведеного суд вважає, що обставини, передбачені пунктом 3 частини першої статті 12 Закону №2491-III, відсутні, а тому скасування дозволу на імміграцію на цій підставі є протиправним.

Також відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження наявності обґрунтованої необхідності скасування позивачу дозволу на імміграцію в України з метою охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач вчиняв дії, направлені проти громадян України та інших осіб.

Окрім цього, судом встановлено, що позивач відповідно до довідки ГО Федерації панкратіону та грепплінгу міста Києва від 14.04.2021 № 012 працює тернером з 01.09.2017 у спортивному клубі «Спарта».

Також судом встановлено, що позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 з 31.05.2012, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31.05.2014 серія НОМЕР_2 .

Матеріали справи містять відомості щодо місця постійного проживання позивача, зокрема, договір оренди будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, спростовуються відомості, зазначені у поданнях про те, що позивач на має постійного місця проживання, а враховуючи той факт, що при видачі йому дозволу на імміграцію в Україну відповідним органом було здійснено процедуру перевірки наявності підстав для його надання, - відсутні підстави вважати, що такий дозвіл було отримано на підставі підроблених документів.

Також відповідачем не заперечуються відомості та докази, подані позивачем на підтвердження його працевлаштованості.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що з моменту перебування позивача на території України останнім вчинялись будь-які протиправні діяння, за які позивача було притягнуто до відповідальності.

Між тим, при вирішенні спору по суті суд також враховує принцип «належного урядування», що має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Саме неухильне дотримання основних складових принципу «належного урядування» забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип «належного урядування» підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Аналогічний висновок сформований в постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № П/811/1015/16.

Окремо, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відсутність доказів надсилання (або вручення) іноземцю або особі без громадянства запрошення про надання пояснень та відповідних документів - є свідченням невиконання територіальними органами і підрозділами ДМС України всіх дій, спрямованих на повне та всебічне вивчення та оцінку всіх документів та матеріалів, які можуть бути доказом наявності або відсутності підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно, суд вважає обґрунтованими заперечення позивача, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність прийнятого відповідачем рішення на підставі пунктів 3 та 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відсутність обставин, передбачених пунктами 3, 4 частини першої статті 12 Закону №2491-III для скасування дозволу на імміграцію в Україну і як наслідок суд вважає протиправним прийняте відповідачем рішення.

Суд звертає увагу на те, що неправомірне скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання призводить до виникнення негативних наслідків для позивача у вигляді вилучення та знищення відповідної посвідки органами Державної прикордонної служби України, у зв`язку з чим для повного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 01.02.2021 № 30 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну».

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 25.03.2021 № 65.

Суд дійшов висновку про стягнення з Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 908, 00 грн судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01.02.2021 № 30 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну».

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області повідомити Адміністрацію державної прикордонної служби України про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01.02.2021 № 30 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну», яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.