Справа № 460/1081/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2021 року м. Рівне №460/1081/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Гаталяк М.Я. в режимі відеоконференції,

відповідача: представник Ревко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки
про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заробітної плати, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо і ненарахування та невиплати збереженого середнього заробітку за період з 08.11.2016 по 17.02.2021, стягнути з відповідача кошти в сумі 252406,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.11.2016 позивач подала заяву про звільнення з посади у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом з 07.11.2016. Вказує про те, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №223 від 07.11.2016 її звільнено з посади на підставі п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з призовом на військову службу. 08.11.2016 було підписано контракт зі Збройними Силами України. Вважає, що відповідач протиправною не нараховував заробітну плату з 08.11.2016. Враховуючи викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 22.02.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 03.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 31.03.2021 на 09:00 год. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 17.03.2021 підготовче засідання, призначене на 31.03.2021 на 9:00 год., вирішено провести у режимі відеоконференції.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивач не була призвана та мобілізована на військову службу, а добровільно уклала контракт на проходження військової служби та взяла на себе зобов`язання, передбачені контрактом, а гарантії передбачені ч.3 ст.119 Кодексу законів про працю України правомірно до неї не застосовувалися. Жодних заходів призову чи мобілізації станом на момент виникнення спірних правовідносин в Україні не проводилося. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.46-57).

Підготовче засідання, призначене на 31.03.2021, відкладено до 19.04.2021 до 14:00 год.

Ухвалою суду від 01.04.2021 підготовче засідання, призначене на 19.04.2021 на 14:00 год., вирішено провести у режимі відеоконференції.

Підготовче засідання 19.04.2021 не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді.

Ухвалою суду від 06.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження до 24.05.2021 та відкладено підготовче засідання до 24.05.2021.

Ухвалою суду від 06.05.2021 підготовче засідання, призначене на 24.05.2021 на 10:30 год., вирішено провести у режимі відеоконференції.

Протокольними ухвалами суду від 24.05.2021 допущено процесуальне правонаступництво ІНФОРМАЦІЯ_1 на Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки; закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 05.07.2021 на 11:00 год.

Ухвалою суду від 24.05.2021 судове засідання 05.07.2021 об 11:00 год., вирішено провести у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 05.07.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив суду, що саме з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 25.10.2016 №971 у позивача виникли гарантії, передбачені ст.119 Кодексу законів про працю України, а саме право на збереження робочого місця і посади та середнього заробітку на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.07.2021 проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши учасників судового процесу, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

Судом встановлено, що з 16.05.2014 позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується записом №19 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с.16-18).

Міністром оборони України (по особовому складу) видано наказ від 25.10.2016 №971, яким позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та призначено офіцером-інструктором (з психологічної підготовки) Загальновійськового полігону оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.15).

03.11.2016 позивачем подано військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про звільнення з посади у зв`язку із призовом на військову службу за контрактом з 07.11.2016 (а.с.22).

07.11.2016 Рівненським об`єднаним міським військовим комісаріатом винесено припис №262, яким запропоновано ОСОБА_1 08.11.2016 вибути в розпорядження командира в/ч пп НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби (а.с.19).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 07.11.2016 №223 ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу соціального забезпечення Рівненського об`єднаного військового комісаріату, відповідно до п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України звільнено з 17.11.2016, у зв`язку з призовом на військову службу (а.с.14).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 08.11.2016 №262 позивача зараховано до списків особового складу, допущено до тимчасового виконання обов`язків заступника командира 2 навчальної роти з морально-психологічного забезпечення 3 навчального батальйону (а.с.11).

08.11.2016 позивач підписала контракт зі Збройними Силами України, строком на чотири роки (а.с.20-21).

Наказом командувач військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 21.11.2016 №284 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено заступником командира навчальної роти з морально-психологічного забезпечення навчального батальйону загальновійськового полігону.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 21.11.2016 №273 позивача допущено до виконання службових обов`язків (а.с.13).

Зі змісту наказу командира оперативно-тактичного угрупування "Луганськ" (по стройовій частині) від 04.11.2017 №311 вбачається, що ОСОБА_1 , заступник командира 2 навчальної роти з морально-психологічного забезпечення 3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 04.11.2017 прибула до складу сил та засобів оперативно тактичного угрупування "Луганськ", які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань (а.с.10).

Наказом командира оперативно-тактичного угрупування "Луганськ" (по стройовій частині) від 05.03.2018 №65 позивача слід вважати такою, що 05.03.2018 вибула зі складу сил та засобів оперативно тактичного угрупування "Луганськ", які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей до місця постійної дислокації (а.с.8).

Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (по особовому складу) від 15.01.2019 №7 позивача увільнено від займаних посад та призначено начальником прес-служби Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (а.с.7).

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 17.01.2019 №14 ОСОБА_1 з 17.01.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.6).

Згідно з наказом військового комісара Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 18.01.2019 №12 позивача з 18.01.2019 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та допущено до виконання службових обов`язків у Рівненському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (а.с.5).

Не погоджуючись із не виплатою заробітної плати у період призову на військову службу, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 3 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України) передбачено, що підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої статті 119 цього Кодексу.

За змістом ст.119 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до чч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.1, 2 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом

Відповідно до ч.1, 2 ст. 19 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.

Частиною 2 статті 39 Закону №2232-XII передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543- XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу

Аналізуючи приписи ч.3 ст.119 КЗпП України та ч. 2 ст. 39 Закону № 2232-XII, редакція яких згідно Закону України від 20.05.2014 №1275-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" поширюється на громадян України, які, починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303 "Про часткову мобілізацію" (п.2 Прикінцевих положень вказаного Закону), суд зазначає, що гарантії щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку надаються наступним трьом категоріям працівників:

- призваним на строкову військову службу,

- призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період,

- прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

У ході розгляду справи судом встановлено, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 25.10.2016 №971 позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та призначено офіцером-інструктором (з психологічної підготовки) Загальновійськового полігону оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.15).

Суд зауважує, що часткову мобілізацію в Україні оголошено та проведено у декілька етапів, зокрема: Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014 - починаючи з 18.03.2014 по 01.05.2014; Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 06.05.2014 №454/2014 - починаючи з 07.05.2014 по 20.06.2014; Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 21.07.2014 №607/2014 - починаючи з 24.07.2014 по 06.09.2014; Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 №15/2015 - починаючи з 20.01.2015 у три черги протягом 210 діб по 17.08.2015.

Суд зазначає, що з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17.03.2014) відповідно до положень Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" законодавець пов`язує настання особливого періоду. При цьому, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації, у свою чергу, не є самостійною підставою для припинення особливого періоду та в проміжках між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Разом з тим, зазначені Укази Президента України мали мету - звільнення у запас військовослужбовців за призовом під час попередніх хвиль мобілізації. Тобто, вказані Укази не можуть розглядатися як такі, що завершують дію особливого періоду.

Зі змісту ч. 3 ст.119 КЗпП України вбачається, що гарантії надаються особі під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.

Рішень про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Висновки аналогічного характеру викладено у постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 812/204/18, від 19.11.2019 у справі № 812/452/17, від 05.02.2020 у справі №808/369/17.

Як було встановлено судом, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 07.11.2016 №223 ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу соціального забезпечення Рівненського об`єднаного військового комісаріату, відповідно до п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України звільнено з 17.11.2016, у зв`язку з призовом на військову службу (а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Тобто, заробітна плата виплачується тільки за виконану роботу, а у випадку передбаченому ч.3 ст.119 КЗпП України, працівникам, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Однак, як встановлено судом, з моменту призову позивача на військову службу заробітна плата їй не нараховувалась та не виплачувалася, оскільки її було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України. Місце роботи за нею не було збережено. Відомості щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі відсутні.

Вимоги щодо поновлення на роботі позивачем не заявлено, а звільнення ОСОБА_1 з посади не визнане протиправним, не скасоване, рішенням уповноваженого органу позивач не поновлений на роботі.

Як вже було зазначено судом, у ч. 2 ст. 235 КЗпП України закріплено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки позивач була звільнений з роботи 07.11.2016 та не була поновлена в подальшому на роботі, заробітна плата у період з 08.11.2016 не нараховувалась, тому відсутні підстави для виплати позивачу заробітної плати під час проходження військової служби в сумі 252406,50 грн.

Висновки аналогічного характеру викладено у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №824/876/18-а, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом при прийнятті даного рішення.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Отже, відповідач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довела обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в позові до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (33023 м. Рівне, вул. Грабник, 4, код ЄДРПОК 08060817) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заробітної плати відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 08 липня 2021 року

Суддя Н.О. Дорошенко