Справа № 205/6921/20
Суддя: Остапенко Н. Г.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

23.06.2021 Єдиний унікальний номер 205/6921/20
Єдиний унікальний номер судової справи 205/6921/20
Номер провадження 2-а/205/13/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Гаранжа Олега Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління патрульної поліції в Донецькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2020 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Гаранжа Олега Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління патрульної поліції в Донецькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з постановою серії ЕАМ № 3045633 від 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: за порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), яке полягало у перевищенні встановленого обмеження швидкості на 38 км/год.

Позивач вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки: з відео, яке показав інспектор при розгляді справи, не видно марку автомобіля, номер та водія; не надано запису з бодікамери; з наданого позивачу відеозапису з приладу вимірювання швидкості TRUCAM неможливо встановити, що автомобіль, яким керував позивач, здійснював рух автомобільною дорогою у межах дії дорожнього знаку 3.29, у населеному пункті; відповідачем не надано доказів дублювання знаку 3.29; відсутній знак «фото-відеофіксація порушень ПДР»; відсутні докази, що прилад для вимірювання швидкості TRUCAM опломбований і його метрологічна повірка є дійсною.

Оскільки позивач з постановою не згодний, вважає її незаконною, просить постанову інспектора 4 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Гаранжа Олега Олександровича і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

24 лютого 2021 року від відповідача надійшов відзив, в якому заперечував проти позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що під час несення ним служби в смт. Олексієво-Дружківка на автодорозі А11-20 З8 км, 28.08.2020 року екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС00744) було виявлено порушення ПДР, а саме, що водій транспортного засобу ОРЕL АSTRА, номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту більш як на 38 км/год, а саме рухався зі швидкістю 88 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Інспектор подав сигнал про зупинку транспортного засобу, підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, попросив водія пред`явити документи та встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, склав адміністративних матеріалів щодо позивача.

На доводи позивача відповідач у відзиві зазначає наступне. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб та номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Показання такого приладу є належним доказом по справі про адміністративне правопорушення. Опломбування лазерних вимірювачів швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 не передбачено ні експлуатаційними документами, ні методикою повірки, ні жодними іншими документами. Повірка приладів TruCam LTI 20/20 на сьогодні виконується відповідно до методики повірки «МПУ 322/02-2011. Інструкція. Метрологія. Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam», яка не передбачає встановлення пломби чи повірочного тавра на самому приладі. На фото фіксації, яке здійснено сертифікованим приладом TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000744), вказані географічні координати місцевості, що чітко вказує, що вимірювання швидкості здійснювалось в межах населеного пункту, а саме с.м.т. Олексієво-Дружківці. Знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів, тобто саме щодо змонтованої техніки. У даному випадку лазерний вимірювач швидкості руху TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС00744) використовувався у ручному режимі, тобто не є змонтованою технікою. При цьому, посилання позивача на відсутність у місці застосування відповідачем лазерного вимірювача попереджувального дорожнього знаку 5.70 не звільняє позивача від обов`язку дотримання Правил дорожнього руху України та ні в якому разі не нівелює можливість перевищення учасниками дорожнього руху максимально допустимої швидкості руху, а відтак не впливає на допустимість поданих відповідачем до суду доказів, на підставі яких було прийнято спірне рішення.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 письмово просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Від відповідача інспектора 4 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Гаранжа Олега Олександровича надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність.

Представник третьої особи Управління патрульної поліції в Донецькій області про судовий розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, у судове засідання не з`явився, письмових заяв до суду не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до постанови інспектора 4 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Гаранжа О.О. під час несення служби в смт. Олексієво-Дружківка на автодорозі А11-20 38 км, 28.08.2020 року за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС00744) виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій, керуючи транспортним засобом ОРЕL АSTRА, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 88 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті, де дозволена швидкість не більше 50 км/год, на 38 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

У силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні норми містяться в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Суд зазначає, що предметом судового розгляду за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1 Правил дорожнього руху України - ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п. б) п. 12.9.ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За порушення даного пункту ПДР передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У статті 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, вищезазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В якості доказу перевищення швидкості руху відповідач надав суду фото та відеозапис з приладу TruCam LTI20/20 (серійний номер ТС00744), на якому зафіксовано перевищення швидкості руху транспортного засобу ОРЕL АSTRА, номерний знак НОМЕР_1 . У позові ОСОБА_1 не заперечував, що керував даним транспортним засобом.

Також наданими відповідачем доказами підтверджено, що правопорушення зафіксовано в межах населеного пункту смт. Олексієво-Дружківка Донецької області, що спростовує доводи позивача про відсутність доказів керування транспортним засобом з перевищенням допустимої швидкості у зоні дії знаку 3.29 ПДР, оскільки правопорушення скоєно в межах населеного пункту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність дій суб`єкта владних повноважень та наявність правових підстав для зобов`язання останнього вчинити певні дії.

Щодо доводів позивача про відсутність доказів розташування на шляху прямування місця здійснення відеофіксації спеціального дорожнього знаку, що попереджає водіїв про такі заходи, суд зазначає наступне.

Знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів, тобто саме щодо змонтованої техніки. У даному випадку лазерний вимірювач швидкості руху TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС00744) використовувався у ручному режимі, тобто не є змонтованою технікою.

Отже, посилання позивача на відсутність у місці застосування відповідачем лазерного вимірювача попереджувального дорожнього знаку 5.70 судом не приймається.

Щодо відсутності доказів, що прилад TruCam опломбований та його метрологічна повірка є дійсною суд зазначає таке.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що на прохання позивача при розгляді справи інспектором було надано копію сертифікату з метрологічною повіркою приладу TruCam ТС00744, однак, не надано на огляд сам прилад для підтвердження наявності опломбування та цілісного тавра.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193 «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результаті» встановлено, що оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином: позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку. На вимогу заявника можливе поєднання зазначених видів засвідчення результатів повірки.

Отже, аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що відбиток тавра на ЗВР є одним з можливих видів засвідчення результатів повірки, тому суд не бере до уваги доводи повивача щодо недійсності повірки у зв`язку з ненаданням йому для огляду приладу на підтвердження наявності на ньому тавра та опломбування, враховуючи, що, як зазначив сам позивач, інспектором було надано йому копію сертифікату з метрологічною повіркою приладу TruCam ТС00744.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вищевикладені обставини справи та аналіз норм закону дають суду підстави для висновку про правомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України є доведеною, постанова винесена з дотриманням вимог встановлених КУпАП, а тому позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про дорожній рух», ст.ст. 9,251, 252, 288, 289 КУпАП України, ст. ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 122, 159, 229, 241- 246, 286, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 1 батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Гаранжа Олега Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління патрульної поліції в Донецькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г.Остапенко