Справа № 320/5396/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5396/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Лещенко В.С.,

За участю представника позивача: Любарець А.Ю.,

представника третьої особи: Бірюкової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської об`єднаної територіальної громади в особі Бучанської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бучанської міської об`єднаної територіальної громади в особі Бучанської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , в якому просив: визнати протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ворзельської селищної ради Київської області №83 від 10.05.2018 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на отримання вихідних даних на проектування об`єкту будівництва-реконструкція гаражу-сараю та господарського блоку у виробниче приміщення в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року заяву представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Бучанської міської об`єднаної територіальної громади в особі Бучанської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішення - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу та передати справу на продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до даних правовідносин не підлягає застосуванню редакція Закону України від 17.06.2020 №731-IX, згідно якого пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України викладено наступним чином: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Як зазначає апелянт, вказаний Закон України від 17.06.2020 №731-IX набрав чинності через 22 дні після подання позовної заяви та через 16 днів після відкриття провадження судом першої інстанції.

У даному випадку, суд першої інстанції повинен був застосовувати редакцію КАС України, що діяла станом на 25 червня 2020 року, тобто в редакції від 23 травня 2020 року із застосуванням вимог Закону №540-IX від 30.03.2020.

Крім того, апелянт вказує, що лист Виконавчого комітету Ворзельської селищної ради від 30 вересня 2019 року №02-15/1364 не міг бути отриманий позивачем раніше 30 вересня 2019 року, тому день з якого слід обрахувати момент дізнання про порушення прав позивача є 05 жовтня 2019 року.

З огляду на те, що кінцевий термін для звернення до суду за захистом своїх порушених прав є 05 квітня 2020 року, а з 02 квітня 2020 року норми КАС України діяли в редакції згідно Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX, згідно якої строки звернення до суду продовжувались на час дії карантину, тому подача до суду даної позовної заяви 25 червня 2020 року свідчить про дотримання процесуальних норм.

Також, апелянт зазначає, що якщо процесуальний строк почав перебіг до 12 березня 2020 року, то його тривалість буде дорівнювати: кількість днів строку, визначеного законом, які пройшли до 12 березня 2020 року + період карантину + кількість днів строку, які залишились від визначеного законом строку.

Відтак, на період дії карантину обчислення процесуальних строків не зупиняється, не поновлюється, а автоматично продовжується.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2020 року позивач за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до суду з даним позовом, в якому оскаржував рішення виконавчого комітету Ворзельської селищної ради Київської області від 10.05.2018 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на отримання вихідних даних на проектування об`єкту будівництва-реконструкція гаражу-сараю та господарського блоку у виробниче приміщення в АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, тому позивачем порушено строк на звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).

Згідно з п. 5 частини першої ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

У силу вимог частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено загальний шестимісячний строк звернення до суду.

Так, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно частини третьої вказаної статті якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, дотримання строків на подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є оскарження рішення виконавчого комітету Ворзельської селищної ради Київської області №83 від 10.05.2018 «Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на отримання вихідних даних на проектування об`єкту будівництва-реконструкція гаражу-сараю та господарського блоку у виробниче приміщення в АДРЕСА_1 .

Залишаючи без розгляду позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що про оскаржуване рішення позивач дізнався 30 вересня 2019 року з листа Виконавчого комітету Ворзельської селищної ради від 30 вересня 2019 року №02-15/1364, тому останнім днем звернення до суду з даним адміністративним позовом є 30 березня 2020 року включно.

У той же час, під час розгляду даної справи у судовому засіданні 28.04.2021 представник позивача відзначив, що звернення до суду відбулось у межах строків встановлених законодавством, з огляду можливість автоматичного поновлення строку звернення до суду встановленням карантинних обмежень згідно пункту 3 розділу ІV Прикінцевих положень КАС України, які були введені в дію 02.04.2020.

Про вказані обставини було наголошено позивачем також і в апеляційній скарзі.

Так, дійсно 30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) (надалі - Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Вказаним Законом пункт 3 розділу ІV Прикінцевих положень КАС України було викладено у наступній редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Тобто, згідно вказаними нормами, було продовжено строк звернення до адміністративного суду на строк дії карантину.

У подальшому, 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України (далі - Закон № 731-IX).

Вказаним Законом законодавець вже по-іншому врегулював питання процесуальних строків під час дії карантину, які були продовжено на строк дії карантину Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Так, Законом №731-IX пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відтак, положення пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України у редакції, що діє з 17 липня 2020 року, вже не передбачали продовження процесуальних строків на період дії карантину.

При цьому, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону №731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2020 року.

Відтак, якщо брати до уваги продовження процесуального строку відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України у редакції, що діяла з 02 квітня 2020 року, то такий строк закінчувався 06.08.2020.

У апеляційній скарзі позивач наголошує, що слід застосовувати норми Закону №540-ІХ, враховуючи, що останнім днем звернення до суду у позивача було не 30.03.2020, так як лист Виконавчого комітету Ворзельської селищної ради від 30 вересня 2019 року №02-15/1364 було отримано саме за допомогою засобів поштового зв`язку.

Слід зазначити, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

У свою чергу, як вже зазначалось, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-2019)» № 540-ІХ набрав чинності 02 квітня 2020 року.

За загальним правилом, акти процесуального законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотньої дії у часі, якщо про це прямо не зазначено в нормі права.

Відтак, сплив строків позовної давності до набрання чинності Закону України №540-ІХ разом із відсутністю норми про зворотню дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року не вважатимуться продовженими у зв`язку з дією карантину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявний конверт зі штрих-кодовим номером №500, згідно якого представнику позивачу на його адвокатський запит від 21.09.2019 №21/09/2019-02 було направлено лист виконавчого комітету Виконавчого комітету Ворзельської селищної ради від 30 вересня 2019 року №02-15/1364 разом з оскаржуваним рішенням (а.с. 164).

Не зважаючи на те, що на даний час дані про відправлення поштового конверта №500 на сайті ПАТ «Укрпошта» відсутні у зв`язку зі збігом тривалого часу після його відправлення, відмітка поштового штемпеля з датою 01.10.2019 на такому конверті свідчить про його направлення саме цього дня на адресу представника позивача - адвоката Люборець А.Ю., та як наслідок його отримання цією особою не раніше 02 жовтня 2019 року.

Вказані обставини свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції про отримання позивачем листа виконавчого комітету Виконавчого комітету Ворзельської селищної ради від 30 вересня 2019 року №02-15/1364 саме 30 вересня 2019 року та відрахування шестимісячного строку звернення до суду саме з цієї дати.

Крім того, слід відзначити, що до подачі даного позову до суду, позивач скористався досудовим порядком вирішення спору, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 15.05.2020 вх. №02-19/298 та лист Виконавчого комітету Ворзельської селищної ради від 25 травня 2020 року №02-15/647.

Враховуючи, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX передбачав продовження процесуальних строків, які припали на період дії карантину, у даному випадку до 06.08.2020, відтак подача 25 червня 2020 року даної позовної заяви здійснена в межах встановленого КАС України строку.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду у даному випадку є передчасною.

Слід зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді.

Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року - скасувати, а справу № 320/5396/20 направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук