Справа № 826/9693/13-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 липня 2021 року

Київ

справа №826/9693/13-а

адміністративне провадження №К/9901/1872/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В.,

за участю секретаря судового засідання Буденка В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник відповідача Залевський В.

особи, що приєднались до касаційної скарги, ОСОБА_2 , Жуков Л.

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід суддів: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 від участі у розгляді справи №826/9693/13-а за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Касаційного адміністративного суду перебуває касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , особа, яка приєдналася до касаційної скарги - ОСОБА_13 , на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди.

У судовому засіданні, яке відбулось 06.07.2021, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили відвід колегії суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючої судді ОСОБА_15, суддів: ОСОБА_16, ОСОБА_17 щодо розгляду вищевказаної касаційної скарги, який мотивовано наступним.

На думку заявників, вищевказані судді Верховного Суду під час здійснення провадження за поданою ними касаційною скаргою допустили порушення норм процесуального права і усупереч приписів статті 237 Кодексу адміністративного судочинства безпідставно поновили провадження у цій справі, не дочекавшись прийняття Конституційним судом України рішення у справі №1-26/2016 щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п`ятої статті 41 Конституції України, у зв`язку з чим і зупинялось провадження у справі Вищим адміністративним судом України.

Заявники вважають, що такі дії колегії суддів спрямовані на перешкоджання попередніх судових рішень, що набрали законної сили і ніким не оскаржувались та, крім того, свідчать не лише про упереджене ставлення до заявників, але й про вчинення цими суддями кримінального правопорушення, за яке встановлено відповідальність статтею 382 Кримінального кодексу України. Така поведінка суддів, на думку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на їхню думку, вказує на наявність ознак зловживання владою або службовим становищем, й охоплюється складом злочину, передбаченого статтею 364 Кримінального кодексу України.

Ці обставини, як вважають заявники, можуть свідчити про зацікавленість у несправедливому і необ`єктивному вирішенні справи саме до завершення розгляду конституційного подання Конституційним Судом України.

У заяві повідомляється й про те, що заявниками також подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень суддями, які входять до складу суду, визначеного для розгляду цієї справи, яка зареєстрована відповідальним підрозділом Державного бюро розслідувань.

Заявники стверджують і про те, що порушення судом норм процесуального права та намагання позбавити їх судового захисту з боку Конституційного Суду України викликає сумнів у неупередженості, незалежності та безсторонності суду, дає підстави вважати, що колегія суддів не лише прямо чи опосередковано зацікавлена у результаті розгляду цієї справи, але й зацікавлена у перешкоджанню встановлення істини у даному провадженні, зацікавлена у подальшому свавіллі та навіть вчиненні кримінальних злочинів щодо правосуддя, скасуванні та обмеженні конституційних прав і свобод громадян, положень Конституції України.

Вирішуючи вищезазначену заяву Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Верховний Суд наголошує, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Наведені ж у заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доводи, у світлі вищевказаних критеріїв, не дають підстав стверджувати про пряму чи опосередковану заінтересованість суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 у результаті розгляду цієї справи і не можуть свідчити про наявність обставин, які могли б викликати сумнів у їх безсторонності, неупередженості або об`єктивності при розгляді даної конкретної справи. Вказані у заяві про відвід суддів обставини не підтверджуються жодними доказами і об`єктивно не існують, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати про наявність передбачених Кодексом адміністративного судочинства України передумов для відводу вказаних суддів від розгляду цієї справи.

Аргументація заяви зводиться до незгоди із процесуальними рішеннями цих суддів про прийняття справи до провадження і поновлення провадження у цій справі, однак у відповідності з положеннями частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З урахуванням вищевикладеного Верховний Суд не може взяти до уваги посилання заявника на певні процесуальні рішення суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та судові рішення, ухвалені ними у цій справі, оскільки такі обставини, в силу прямої (імперативної) вказівки процесуального закону не можуть зумовлювати відвід.

Твердження про те, що внаслідок певних процесуальних дій та рішень суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 заявники позбавляються судового захисту з боку Конституційного Суду України є очевидно безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони жодним чином не впливають на перебіг конституційного провадження у справі №1-26/2016, яке здійснюється Конституційним Судом України.

Доводи заяви про упередженість та зацікавленість суддів у результатах розгляду цієї справи засновані на суб`єктивних припущеннях заявників та їх особистої оцінки певних фактів і подій, не ґрунтуються на доказах, й не знайшли свого підтвердження під час розгляду заяви про відвід.

Не можуть зумовлювати відводу суддів від розгляду цієї справи й посилання заяви на можливі, імовірні ознаки кримінальних правопорушень, які нібито, на думку заявників, вчинені суддями ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17, з приводу чого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Державного бюро розслідування, оскільки такі припущення є очевидно безпідставними і не засновані на об`єктивних даних. Реалізація ж заявниками наявного у них права на звернення до правоохоронних органів із повідомленням (заявою) про злочин не може беззаперечно свідчити, що викладені у такому зверненні обставини у дійсності мали місце і можуть сприйматися як доведений факт, а тому в розумінні процесуального закону не зумовлюють підстав для відводу суддів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені у заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотиви не свідчать про наявність жодної з передбачених статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для відводу суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 від участі у розгляді цієї справи, а тому в задоволенні заяви про відвід цих суддів належить відмовити.

За правилами частини другої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 у справі №826/9693/13-а за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 07.07.2021

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: Я.О. Берназюк

І.В. Желєзний