Справа № 520/9503/2020
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 р.Справа № 520/9503/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.02.21 по справі № 520/9503/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень , вимог та рішень,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 ( далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській обл. ( далі ГУ ДПС у Харківській обл., відповідач), в якому просила:

- скасувати податкове повідомлення-рішення ( далі ППР) від 31.03.2020 №6 про донарахування військового збору на суму 1716,06 грн., та нарахування штрафних санкцій на суму 858,03 грн.;

- скасувати ППР від 31.03.2020 № 6 про збільшення зобов`язань зі сплати податку на додану вартість на суму 40 097,00 грн., та нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 10 024,25 грн.;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу у розмірі 101,85 грн., через затримку на 31 день сплати податку на додану вартість;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу у розмірі 510,00 грн. (за порушення підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 44.1 , 44.3 статті 44, пункту 177.10 статті 177 Податкового Кодексу України ( далі ПК України);

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу у розмірі 170,00 грн. (порушення пункту 63.3 статті 63, статті 66 ПК України);

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу за відсутність реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування на суму ПДВ 40097 грн. 00 коп., в розмірі 50 % у сумі 20 048 грн 50 коп.;

- ППР від 31.03 2020 року, № 6, про донарахування податку із доходів фізичних осіб у розмірі 20 592,72 грн., та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10 296,36 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №6 від 31.03.2020 про нарахування штрафу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 805,59 грн., та пені у сумі 507,05 грн., на загальну суму 1312,64 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №6 від 31.03.2020 про нарахування штрафних санкцій на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1533,71 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №6 від 31.03.2020 про нарахування штрафних санкцій на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 2516,89 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 31.03.2020 про донарахування ЄСВ на загальну суму 10 422,70 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 31.03.2020 про донарахування ЄСВ на загальну суму 25 168,88 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010

№ 2464-VI (далі Закон № 2464) №6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за липень 2018 р. на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за серпень 2018 року на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020, про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за вересень 2018 року на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за жовтень 2018 року на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за листопад 2018 р. на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за грудень 2018 року на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за січень 2019 року на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 року про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за лютий 2019 року на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за березень 2019 року на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 р., про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за квітень 2019 року на суму 170,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за травень 2019 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за червень 2019 року на суму 170,00 грн., та просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір та інші судові витрати по справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення, прийняті ГУ ДПС у Харківській обл. за результатами документальної планової виїзної перевірки господарської діяльності платника податків ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, а саме:

- ППР від 31.03.2020 № 6 про донарахування військового збору на суму 1716,06 грн та нарахування штрафних санкцій на суму 858,03 грн;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про збільшення зобов`язань зі сплати податку на додану вартість на суму 40097,00 грн та нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 10024,25 грн;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу у розмірі 101,85 грн через затримку на 31 день сплати податку на додану вартість;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу у розмірі 510,00 грн (за порушення пп.16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 , 44.3 ст. 44. п. 177.10 ст. 177 ПК України);

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу у розмірі 170,00 грн (порушення пункту 63.3 статті 63, статті 66 ПК України);

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 40097,00 грн, в розмірі 50 % у сумі 20048 грн 50 коп.;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про донарахування податку із доходів фізичних осіб у розмірі 20592,72 грн та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10296,36 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №6 від 31.03.2020 про нарахування штрафу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 805,59 грн та пені у сумі 507,05 грн, на загальну суму 1312,64 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №6 від 31.03.2020 про нарахування штрафних санкцій на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1533,71 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №6 від 31.03.2020 про нарахування штрафних санкцій на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 2516,89 грн;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 31.03.2020 про донарахування ЄСВ на загальну суму 10422,70 грн;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) М Ф-6 від 31.03.2020 про донарахування ЄСВ на загальну суму 25168,88 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за липень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за серпень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за вересень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за жовтень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за листопад 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 №6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за грудень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за січень 2019 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за лютий 2019 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за березень 2019 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за квітень 2019 року на сулу 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за травень 2019 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 "Про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ" за червень 2019 року на суму 170,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській обл. на користь ФОП ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1473 грн. 28 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Харківській обл. подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ГУ ДПС у Харківській обл. зазначило, що ФОП ОСОБА_1 не подано повідомлення за формою 20-ОПП із зазначенням даних щодо нерухомого майна, у зв`язку з чим порушено п. 63.3. ст. 63 ПК України. За результатами перевірки встановлено розбіжності між задекларованими витратами за 2017 2019 роки та витратами, виявленими під час перевірки на загальну суму 114 404,00 грн, оскільки ФОП ОСОБА_1 безпідставно до складу витрат включена собівартість реалізованого цементу в загальній сумі 114 404,00 грн ( «портландцемент 400» у кількості 17,35 т. загальною вартістю 39 731, грн, «портландцемент ЦЕМ І 42,5» у кількості 32,68 т загальною вартістю 74 673 грн) без документального підтвердження придбання даної продукції, чим порушено вимоги п. 177.2, пп.177.4.5, п. 177.4 ст.177 ПК України. ФОП ОСОБА_1 занижено суму оподаткування чистого доходу для нарахування єдиного соціального внеску ( далі ЄСВ ) за 2019 рік на суму 114 404,00 грн, чим порушено вимоги абз.1 п.2 ч.1 ст. 7 Закону № 2464 та порядок нарахування, обчислення і строків його сплати за період 2017-2019 роки на суму 25 168,88 грн за 2019 рік. Перевіркою достовірності відображених показників у поданих позивачем деклараціях з податку на додану вартість ( далі ПДВ ) за період з 01.01.2017 по 31.03.2019 встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ, які оподатковуються ставкою 20% на 40 097, 00 грн. ФОП ОСОБА_1 у період з 03.07.2018 по 04.07.2019 приховувала трудові відносини з ОСОБА_2 , здійснюючи діяльність без його оформлення найманим працівником, чим занизила обсяг заробітної плати, на яку нараховується ЄСВ у розмірі 22% на суму 47 376,00 грн та суму ЄСВ з нарахованої фактичної кошторисної заробітної плати у розмірі 10 422,70 грн.

08.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору.

23.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі №520/9503/2020 після усунення недоліків апеляційної скарги.

12.05.2021 на адресу суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в які він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

14.05.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 21.04.2004, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію № 968484, основний вид діяльності - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, код КВЕД 46.73.

У період з 12.02.2020 по 25.02.2020 податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку господарської діяльності позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

03.03.2020 за результатами вказаної перевірки ГУ ДПС у Харківській обл. складено акт перевірки № 621/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 , яким встановлено наявності в діяльності позивача порушень, передбачених п. 63.3 ст. 63 ПК України; ст. 168, 176 ПК України п. 177.2, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, пп.7.1.2 п.7.1 ст.7, п.9.2 ст.9 Закону №2464, п. 44.1 та 44.3 ст. 44 ПК України, п. 203.2 ст. 203 ПК України; п. 198.5 ст. 198 ПК України; що полягає у формі не надання документального підтвердження придбання товару «портландцемент 400» у кількості 17,35 т загальною вартістю 39731 грн.: ((60,58 т.+363,58т) - 441,51т = -17,35 т) та «портландцемент ЦЕМ 1 42,5» у кількості 32,68т загальною вартістю 74673 грн.: ((0т+214,51т)-247,19т = -32,68т), що потягло за собою, на думку відповідача, безпідставне включення до складу витрат собівартості реалізованого цементу у загальній сумі 114404,00 грн. («портландцемент 400» у кількості 17,35 т загальною вартістю 39731 грн., «портландцемент ЦЕМ І 42,5» у кількості 32,68 т загальною вартістю 74673 грн.), без документального підтвердження придбання даної продукції; та п.8 ст.9 Закону №2464, п. 1 та 2 ч.2 ст. 6, абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7, абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону №2464 через заниження суми ЄСВ за рахунок приховування трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_2 , який систематично протягом у період з липня 2018 року по липень 2019 року перебував в трудових відносинах з позивачем

31.03.2020 на підставі вказаного акту відповідачем було винесено наступні рішення:

ППР від 31.03.2020 № 6 про донарахування військового збору на суму 1716,06 грн та нарахування штрафних санкцій на суму 858,03 грн;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про збільшення зобов`язань зі сплати податку на додану вартість на суму 40097,00 грн та нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 10024,25 грн;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу у розмірі 101,85 грн через затримку на 31 день сплати податку на додану вартість;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу у розмірі 510,00 грн (за порушення пп.16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 , 44.3 ст. 44. п. 177.10 ст. 177 ПК України);

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу у розмірі 170,00 грн (порушення пункту 63.3 статті 63, статті 66 ПК України);

- ППР від 31.03.2020 № 6 про нарахування штрафу за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 40097,00 грн, в розмірі 50 % у сумі 20048 грн 50 коп.;

- ППР від 31.03.2020 № 6 про донарахування податку із доходів фізичних осіб у розмірі 20592,72 грн та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10296,36 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №6 від 31.03.2020 про нарахування штрафу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 805,59 грн та пені у сумі 507,05 грн, на загальну суму 1312,64 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 6 від 31.03.2020 про нарахування штрафних санкцій на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1533,71 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №6 від 31.03.2020 про нарахування штрафних санкцій на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 2516,89 грн;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 31.03.2020 про донарахування ЄСВ на загальну суму 10422,70 грн;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) М Ф-6 від 31.03.2020 про донарахування ЄСВ на загальну суму 25168,88 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за липень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за серпень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за вересень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за жовтень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за листопад 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за грудень 2018 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за січень 2019 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за лютий 2019 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за березень 2019 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за квітень 2019 року на сулу 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ за травень 2019 року на суму 170,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 № 6 від 31.03.2020 "Про донарахування штрафу за неподання звіту із ЄСВ" за червень 2019 року на суму 170,00 грн.

Позивач, вважаючи вказані ППР протиправними, звернувся до суду з позовом та просив їх скасувати.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими, нормативно та документально підтвердженими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовано Податковим кодексом України, (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 22.1 ст.22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами п. 44.2 ст. 44 ПК України платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № № 996-XIV (далі Закон №996) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

За змістом ч.2 ст.9 Закону № № 996 первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст га обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 134.1.1 п. 134 ст. 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п.п. 177.2. ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 1 п. 4 ст. 177 ПК України до складу витрат платника податків включаються витрати щодо вартості сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Як вірно встановлено судом першої інстанції податковим органом в акті перевірки від 03.03.2020 № 621/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 зазначено, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат 2019 року включено собівартість реалізовано у повному обсязі протягом 2019 року «портландцемент 400» у кількості 441,51 т та «портландцемент ЦЕМ І 42,5» у кількості 247,19 т.

Вказано, що позивачем не надано документального підтвердження придбання товару «портландцемент 400» у кількості 17,35 т загальною вартістю 39731 грн.: ((60,58 т.+363,58т) - 441,51т = -17,35 т) та «портландцемент ЦЕМ 1 42,5» у кількості 32,68 т загальною вартістю 74673 грн.: ((0т+214,51т)-247,19т = -32,68т) що потягло за собою, на думку податкового органу, безпідставне включення до складу витрат собівартості реалізованого цементу у загальній сумі 114404,00 грн. («портландцемент 400» у кількості 17,35 т загальною вартістю 39731 грн., «портландцемент ЦЕМ І 42,5» у кількості 32,68 т загальною вартістю 74673 грн.).

Відповідно до п.п.54.3.2 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків (крім електронної перевірки) свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань.

Згідно з п.86.10 ст. 86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

За наслідком системного аналізу змісту акту перевірки від 03.03.2020 № 621/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 та вказаних вище правових норм колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний акт не містить жодних розрахунків щодо з`ясування достовірних показників суми доходу платника, що свідчить про недоведеність податковим органом порушень ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 177 ПК України.

Посилання ГУ ДПС у Харківській обл. на те, що позивачем в порушення вимоги п.177.2, пп.177.4.5, п. 177.4 ст.177 ПК України, оскільки до складу витрат безпідставно включена собівартість реалізованого цементу в загальній сумі 114 404,00 грн («портландцемент 400» у кількості 17,35 т. загальною вартістю 39 731, грн, «портландцемент ЦЕМ І 42,5» у кількості 32,68 т загальною вартістю 74 673 грн) колегія суддів визнає необґрунтованим та зазначає, що позивачем до суду апеляційної інстанції надано пояснення, в яких нею зазначено, що ФОП ОСОБА_1 допускала заміну того самого товару, отримуючи його із маркуванням визначеним відповідно до вимог ДСТУ (2002-2010), а при його подальшій реалізації маркуючи відповідного до вимог Національного стандарту 2015 року, без зміни його типу, виду чи характеристик, що відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, колегія суддів зауважує, що загальні обсяги придбаного та реалізованого товару категорії «цемент» у позивача співпадають, а всі складені та зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних містять єдиний код УКТЗЕД « 2523 90 00 00», про що також вірно зазначено судом першої інстанції.

Як вбачається зі змісту вказаного акту податковим органом також зазначено про порушення позивачем вимог пп. «г» п.198.5 ст. 198 ПК України.

Відповідно до положень пп. «г» п198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

За приписами п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення;

електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно з п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до п.198.5 ст.198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Положеннями пп.а.п.192.1.1 ПК України встановлено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок.

Як вірно встановлено судом першої інстанції згідно з актом перевірки від 03.03.2020 №621/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 відповідачем підтверджено правомірність задекларованих позивачем показників податкового кредиту з ПДВ за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 у сумі 797 057,00 гривень.

З огляду на викладені вище правові норми та враховуючи факт підтвердження відповідачем податкового кредиту з ПДВ у сумі 797 057,00 грн колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вказана обставина автоматично призводить до підтвердження (тобто визнання) обставин реальності господарських операцій придбання товару (цементу) на суму 1 260 454,86 грн, що виключає правомірність донарахування ПДВ у порядку п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України.

Вирішуючи питання щодо правомірності застосованого контролюючим органом штрафу за несвоєчасну реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних невиписаних платником на занижену суму грошового зобов`язання з ПДВ колегія судів виходить з наступного.

Відповідно до абз.1,2 п.120-1.2 ст.120-1 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу або в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або в розмірі 50 відсотків суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу або в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або в розмірі 50 відсотків суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

З огляду на викладені вище правові норми та враховуючи те, що заниження грошових зобов`язань з ПДВ позивачем здійснено не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для нарахування платнику штрафу у порядку абз.1 п.120-1.2 ст.120-1 ПК України відсутні.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем вимог п.п.63.2 ст. 63 ПК України через неінформування контролюючого органу про використання у власній господарській діяльності нерухомого майна колегія суддів зазначає.

Відповідно до п. 63.3 ст.63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Як встановлено судовим розглядом податковим органом в акті перевірки від 03.03.2020 №621/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 зазначено про порушення позивачем вимог п.63.3 ст. 63 ПК України, у зв`язку з неподанням даних щодо використання у власній господарській діяльності нежитлової будівлі складу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, за вказаною адресою позивач у своїй господарській діяльності використовує об`єкт незавершеного будівництва - приміщення складу, право на використання якого надано позивачу рішенням ХМР від 25.11.2009 № 278/09 та продовжено рішенням Харківської міської ради від 24.02.2016 № 137/16.

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України ( далі ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Беручи до уваги викладені вище правові норми та враховуючи те, що будівництво самовільно збудованого об`єкту незавершеного будівництва позивачем не закінчено, а право власності на нього не зареєстроване, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що положення статті 63.3 ПК України не покладають на позивача обов`язку повідомляти податковий орган про його наявність.

Посилання апелянта на те, що ФОП ОСОБА_1 порушено п. 63.3. ст. 63 ПК України у зв`язку із неподанням повідомлення із зазначенням даних щодо нерухомого майна, колегія суддів відхиляє з підстав наведених вище.

Стосовно висновків ГУ ДПС у Харківській обл. щодо порушення ФОП ОСОБА_1 п. 1 та п.2 ч. 2 ст.6, абз.п.1 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 через заниження в період з 03.07.2018 по 01.07.2019 суми ЄСВ за рахунок приховування трудових відносин з ОСОБА_2 , а також пов`язаного із цим подання неповної звітності з ЄСВ за період із липня 2018 року по червень 2019 року, колегія суддів вказує.

Як вірно встановлено судом першої інстанції в якості доказів наявності факту приховування позивачем фактичних трудових відносин із ОСОБА_2 відповідачем надано довіреність від 03.04.2018 №377 на ім`я ОСОБА_2 та пояснення, подані позивачем під час проведення перевірки його господарської діяльності.

Згідно зі ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, забороняється.

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

За приписами ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

З огляду на викладені вище правові норми та враховуючи, що правовідносин між позивачем та ОСОБА_2 ґрунтуються лише на довіреності від 03.04.2018 №377 на ім`я ОСОБА_2 , а жодних інших доказів виконання ОСОБА_2 іншої систематичної роботи на користь позивача відповідачем надано не було, колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наявність такої довіреності не є достатньою підставою для визнання факту виникнення трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 .

Беручи до уваги неподання відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження наявності трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 період з 03.07.2018 по 01.07.2019 колегія суддів дійшла висновку про відсутність приховування трудових відносин з ОСОБА_2 з боку відповідача, а відтак і заниження суми ЄСВ в цей період та пов`язаного із цим подання неповної звітності з липня 2018 року по червень 2019 року за рахунок заниженні обсягів його заробітної плати.

Твердження відповідач про те, що у період з 03.07.2018 по 04.07.2019 приховувала трудові відносини з ОСОБА_2 , здійснюючи діяльність без його оформлення найманим працівником, чим занизила обсяг заробітної плати, на яку нараховується ЄСВ у розмірі 22% на суму 47 376,00 грн та суму ЄСВ з нарахованої фактичної кошторисної заробітної плати у розмірі 10 422,70 грн, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки належних доказів на підтвердження існування трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 контролюючим органом до суду не надано.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року по справі № 520/9503/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 08.07.2021