Справа № 463/12065/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 463/12065/20 пров. № А/857/8770/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника позивача Думич А.М.,

представника відповідача Винницький В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2021 року (ухвалене у Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Жовніра Г.Б., повний текст рішення складено не зазначено), у справі № 463/12065/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.04.2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Скасовано постанову №4 від 11 січня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КпАП України, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51,00 грн., та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач вказує, що оскаржувана постанова є законною, оскільки підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протокол про вчинення адміністративного правопорушення №12, складений ЛКП «Господар», фотографія, які підтверджують факт самовільного розширення позивачем дверей за рахунок вікна із втручанням в капітальну стіну. Крім того, про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення свідчить звернення мешканців квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , зареєстроване 01.12.2017.

Також вказує, що норми ст.150 КпАП України деталізовані у Правилах користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 та Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 (п.1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.4 Правил), а обов`язки позивача визначені пунктами 4 та 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572. В той же час вважають, що відповідачем без поважних причин пропущено строк для звернення з адміністративним позовом до суду, оскільки про існування постанови йому стало відомо ще в листопаді 2020 року, а до суду він звернувся лише в грудні 2020 року, тобто після спливу 10-и денного строку. Тому вважає, що позов слід було залишити без розгляду.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обставин щодо вчинення правопорушення і такі докази відсутні в матеріалах справи, а сама постанова складена з порушенням вимог ст.283 КпАП України, позаяк не містить посилань на положення законодавства, які стосуються заборон влаштування пройомів у капітальних стінах споруд житлових будинків.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.01.2018 року адміністративною комісією при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення №4 (а.с.5), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне розширення дверей в квартирі АДРЕСА_3 за рахунок вікна з втручанням в капітальну стіну, чим порушено п.4,7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст.150 КпАП України.

Вказаною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн.

Про наявність такої постанови позивач дізнався 07.12.2020 під час ознайомлення із матеріалами справи №463/7671/18. Підтвердженням вказаних обставин є відповідна відмітка на заяві про ознайомлення від 03.12.2020.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду із відповідним позовом про її оскарження.

Причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом визнані судом поважними у зв`язку з чим позивачу поновлено строк.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 150 КпАП України порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під`їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об`єктів благоустрою - тягнуть за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивачем порушено п.4,7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» без зазначення найменування нормативно-правового акту, яким затверджені вказані правила, його номеру, дати його прийняття та, реєстрації, що призводить до не можливості встановити обставини з приводу того, за порушення якого саме нормативного акту позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

На час винесення оскаржуваної постанови Правила користування приміщеннями житлових будинків були затверджені Постановою Кабінету Міністрів України N 45 від 24 січня 2006 року (надалі по тексту постанови іменовано- Правила №45).

Відповідно до п. 4 вказаних Правил №45 власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на:

своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством; відшкодування збитків, завданих їх майну та/або приміщенням, шкоди, заподіяної їх життю чи здоров`ю внаслідок незадовільного утримання будинку або ненадання чи надання не в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства;

переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Пунктом 7 Правил №45 встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний:

укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору;

оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;

дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил;

проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди);

використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання;

не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян;

дотримуватися правил утримання тварин у домашніх умовах;

утримувати тварин у квартирі, де проживають співвласники або наймачі (орендарі), за погодженням з ними;

не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.

Дослідивши приведені положення відповідних пунктів названого Порядку №45, колегія суддів зазначає, що п. 4 закріплено права власників, наймачів (орендарів) приміщень житлових будинків. Відтак, не користування переліченими правами, які надані власникам, наймачам (орендарям) приміщень житлових будинків не може становити складу адміністративного правопорушення, позаяк вказані суб`єкти є вільними у своєму розсуді при користуванні правами наданими їм законом.

Відносно ж пункту 7 Порядку №45, то вказаний пункт не містить положень законодавства, які стосуються порядку влаштування пройомів у капітальних стінах споруд.

Відносно ж доводів апеляційної скарги які стосуються порушення позивачем Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005, то судом до уваги не приймається, оскільки в названому нормативно-правовому акті відсутні пункти 4 та 7, натомість є Розділ 4 «Технічне обслуговування і ремонт будівельних конструкцій», який містить ряд пунктів та підпунктів, щодо порушення яких в постанові не зазначено. Крім цього, відповідач зазначає про порушення позивачем п.п.1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.4 цих Правил, в той час, як оскаржувана постанова жодних посилань на порушення позивачем вказаних правових норм не містить.

Відповідно до частини 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням приведених положень законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає, що положення п.п.1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.4 Правил №76 не були покладені відповідачем в якості правової підстави для винесення оскаржуваної постанови, а відтак з урахуванням приписів частини 2 ст. 77 КАС України суд не надає правової оцінки вказаним доводам апеляційної скарги.

Як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова складена з порушенням вимог ст.283 КпАП України, оскільки в постанові про адміністративне правопорушення не зазначено конкретного пункту та підпункту нормативно-правового акту (конкретної заборони), який порушено особою, що має наслідком притягнення до адміністративної відповідальності за ст.150 КпАП України, яка має бланкетний характер диспозиції та потребує зазначення певно визначеного нормативно-правового акту та конкретної норми його норми, яка регулює відповідне правило поведінки.

Згідно із ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Натомість, відповідач в порушення вимог ч.2, ч.5 ст.77 КАС України не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанцій жодних доказів вчинення вказаного правопорушення саме позивачем.

За наведених обставин, відповідачем не доведено обставин щодо вчинення правопорушення саме позивачем і такі доказів відсутні в матеріалах справи, а сама постанова складена з порушенням вимог ст.283 КпАП України, позаяк не містить посилань на положення законодавства, які стосуються заборон у влаштуванні пройомів у капітальних стінах споруд житлових будинків.

При цьому, колегія суддів зазначає що у даній категорії справ суд не є тим суб`єктом до повноважень якого віднесено зміну правової кваліфікації та правових підстав для притягнення певно визначеної особи до адміністративної відповідальності. При вирішенні вказаної справи суд лише надає правову оцінку з урахуванням положень ст. 2 КАС України.

Відносно ж доводів апеляційної скарги, які стосуються пропуску строків звернення позивача до суду, то як слідує з матеріалів справи про наявність такої постанови позивач дізнався лише 07.12.2020 під час ознайомлення із матеріалами справи №463/7671/18. Підтвердженням вказаних обставин є відповідна відмітка на заяві про ознайомлення від 03.12.2020. Будь-яких інших доказів, якими спростовувались викладені обставини відповідач в порушення ч.2 ст. 77 КАС не надав суду жодної інстанції, а відтак колегією суддів відхиляються доводи відповідача стосовно безпідставного поновлення судом строків звернення позивачу з даною позовною заявою.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2021 року у справі № 463/12065/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених статтею 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 08 липня 2021 року.