Справа № 818/607/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Гелета С.М.

29 червня 2021 р.Справа № 818/607/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

28.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренка С.В. (далі державний виконавець) щодо не поновлення виконавчого провадження № 49847591 та стягнути з відповідача Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Департамент ДВС МЮ України) 43.020 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного виконавця.

В обґрунтуваннями позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що Урядом України не було своєчасно та в повному обсязі виконано рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Олексійович Щічка проти України і 572 інших заяви» від 19.11.2015 року № 64511/12 в частині, яка стосується його.

16.11.2016 року державним виконавцем прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження за реєстраційним номером 49847591 по виконанню значеного рішення. Однак в зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення Європейського суду з прав людини на суму заборгованості повинна була бути нарахована пеня, яка не була стягнута в межах виконавчого провадження. Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року у справі № 818/1630/16 постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана незаконною та скасована. Не зважаючи на те, що рішенням суду апеляційної інстанції постанова Сумського окружного адміністративного суду залишена без змін, виконавче провадження № 49847591 на момент звернення до суду не поновлено.

Позивач також зазначає, що тривале невиконання як остаточного рішення Європейського суду з прав людини, так і рішення національного суду викликають у нього почуття відчаю.

Через душевні страждання, які він відчував позивач разом з родиною, у зв`язку з надмірно тривалим невиконанням, з вини посадових осіб відповідача, остаточного рішення він має право на відшкодування 43.020 грн (еквівалент 1.500 євро) у відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на прецеденту практику Європейського Суду з прав людини, позивач вважає, що саме ця сума є розумною та справедливою, оскільки протиправне невиконання судового рішення тривало менш ніж три роки.

При цьому, позивач вказує, що визначена ним сума (43.020 грн) є відшкодуванням будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_2 , відповідач зазначає про те, що у зв`язку з відсутністю у Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України банківських реквізитів заявника, Департаментом було підготовлено та направлено до Державної казначейської служби України платіжне доручення № 1396 від 04.03.2016 року на суму 28.575,47 (що становить гривневий еквівалент 1.000 євро) для перерахування коштів справедливої сатисфакції на спеціальний рахунок для обліку депозитних сум МЮ України, що призначені для виплати позивачу. Згідно виписки Державної казначейської служби України списання коштів проведено 09.03.2016 року. Після чого згідно платіжного доручення № 1246 від 12.03.2016 року кошти в сумі 28.575,47 грн перераховані на рахунок ОСОБА_1 . Згідно платіжного доручення від 09.11.2016 року № 4354 Міністерством юстиції України на рахунок позивача перерахована заборгованість за рішенням суду в сумі 3.360 грн. а державним виконавцем прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження.

Відповідач вказує, що у своєму позові ОСОБА_1 жодним чином та будь-якими доказами не обґрунтував наявність завданої йому шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями. Крім того, ніяким чином не обґрунтовано позицію щодо визначення шкоди у розмірі 43020 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не поновлення виконавчого провадження № 49847591. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що державним виконавцем всупереч рішень судів, які є обов`язковими до виконання, не відновлено виконавче провадження № 49847591. Посилаючись на ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання бездіяльності державного виконавця протиправною.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд вказав, що позивачем не доведено причинний зв`язок між фактом невиконання Департаментом ДВС МЮ України рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/1630/16 та душевними стражданнями, завданими позивачу та членам його сім`ї у зв`язку з тривалим невиконанням рішення відповідачем. Питання компенсації моральної шкоди позивачу вирішено Європейським судом з прав людини, що і було пов`язано з тривалим невиконанням остаточного рішення суду, а тому посилання на тривале невиконання рішення суду не пов`язано із предметом розгляду даної справи в суді.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог про стягнення 43020 грн у відшкодування моральної шкоди та прийняти нове судове рішення про задоволення означених вимог.

ОСОБА_1 зазначає, що згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди в разі надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за які держава несе відповідальність, передбачається.

Щодо моральної шкоди, то відповідно до прецедентної практики ЕСПЧ право заявника на відшкодування моральної шкоди в разі надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за які держава несе відповідальність, передбачається, і її розмір в аналогічних справах ЕСПЧ встановлювався на рівні 1500-3000 євро .

ОСОБА_1 вважає розумним і справедливим присудити еквівалент 1500 євро (28,68 грн х 1500 євро) = 43020 грн, так як невиконання рішення тривалістю менше трьох років. Зазначена сума є відшкодуванням моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вказана сума є відшкодуванням моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення на його користь 43.020 грн у відшкодування моральної шкоди зазначає, що вирішуючи питання стосовно визначення розміру відшкодування, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості та звертає увагу на те, що позивачем не наведено обґрунтування розрахунку при визначені ним розміру відшкодування в означеному розмірі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 року задоволені вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , - постанова Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року скасована та прийняте нове судове рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь 43.020 грн у відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується. Оскільки неможливість для позивача отримати виконання рішення, винесеного на його користь, протягом тривалого строку становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу №1, апеляційний суд дійшов висновку про те, що через душевні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з надмірно тривалим невиконанням остаточного рішення з вини посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за дії (бездіяльність) яких держава несе відповідальність, відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України заявник має право на відшкодування йому за рахунок держави моральної шкоди. На підставі зазначеного суд апеляційної інстанції задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 43.020,00 грн.

Постановою Верховного суду від 24.03.2020 року за наслідками розгляду касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 року постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 року скасована в частині стягнення з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 коштів в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 43.020,00 грн, а справа в цій частині направлена на новий розгляд до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Судом касаційної інстанції зазначено, що визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Однак, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 43.020,00 грн, не обґрунтував співмірність заявленої до стягнення суми засадам розумності та справедливості, обмежившись лише встановленням факту заподіяння моральної шкоди позивачу. При визначенні розміру моральної шкоди апеляційному суду належало дослідити, чи мало тривале невиконання судового рішення негативний вплив на позивача, а також визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Згідно зі ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Охтирського міжрайонного суду Сумської області від 16.06.2011 року по справі № 2-а-3216/2011, що набрало законної сили 12.03.2012 року, частково задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Так судовим рішенням Управління праці та соціального захисту населення Охтирської районної державної адміністрації зобов`язано нарахувати та здійснити дії щодо виплати ОСОБА_1 різниці між отриманою в 2011 році сумою соціальної допомоги та тією сумою, яку він має право отримати відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зважаючи на тривале невиконання державою рішення Охтирського міськрайонного суду, 22.03.2013 року позивач звернувся до Європейського суду з прав людини зі скаргою, яка була задоволена (справа « ОСОБА_3 проти України і 572 інших заяв» від 19.11.2015 року № 64511/12).

11.12.2015 року з метою виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Олексійович Щічка проти України і 572 інших заяв» від 19.11.2015 року № 64511/12, позивач ОСОБА_1 звернувся до Департаменту ДВС МЮ України із заявою про примусове виконання зазначеного рішення.

Постановою державного виконавця Департаменту ДВС МЮ України від 20.01.2016 року відкрито виконавче провадження № 49847591 по виконанню означеного рішення, яким Уряд визнав надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї постанови. Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро. Сума у розмірів 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових і інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищеозначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 ст. 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ.

Гроші у розмірі 28.575,47 грн (1000 євро, за курсом 1 євро/28,5754 станом на 12.03.2016 року) надійшли на картковий рахунок позивача 08.04.2016 року.

Платіжним дорученням МЮ України від 09.11.2016 року за № 4354 ОСОБА_1 перераховано кошти у розмірі 3.360 грн, які є різницею в курсі обміну валюти станом на час нарахування виплати і часом проведення виплати.

Постановою державного виконавця від 16.11.2016 року виконавче провадження № 49847591 закінчено.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року по справі № 818/1630/16, що набрало законної сили 07.03.2017 року, задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , - визнана незаконною та скасована постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ВДС МЮ України Сіренка С.В. по закінчення виконавчого провадження № 49847591 від 16.11.2016 року.

Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою ст. 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2017 року по справі № 818/607/17, що набрала законної сили, задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , - визнана протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Сіренко С.В. щодо непоновлення виконавчого провадження № 49847591.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів зазначає, що оцінка рівня моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України у редакції на час звернення позивачів з позовною заявою та розгляду справи судами попередніх інстанцій вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір; інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 5 КАС України у чинній редакції кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому слід виходити з позиції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 43.020 грн, суд першої інстанцій виходив з того, що позивачем належним чином не доведено факту заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди.

З урахуванням наведеного, колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду, з огляду на твердження позивача ОСОБА_1 стосовно душевних страждань, яких він зазнав у наслідок протиправної поведінки відповідача.

Разом з тим, визначаючи сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, заявленого позивачем ОСОБА_1 засадам розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що сума 43.020 грн таким засадам не відповідає.

Колегія суддів зазначає, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Крапівницький проти України» від 17.09.2002 року Суд зазначив, що «заявник, який отримує на внутрішньому рівні відшкодування шкоди за заявлене порушення Конвенції, більше не може вважатися «жертвою» порушення прав, передбачених Конвенцією, з боку однієї із договірних сторін» («Екле проти Німеччини» від 15.07.1982 року, серія А "51, стор. 30, § 66).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідач, бездіяльність якого встановлена судовим рішенням, судам першої та апеляційної інстанцій не довів факт усунення порушення, презюмірованого судовим рішенням.

Колегія суддів не вбачає підстав застосування алгоритму наведеного позивачем застосування прецедентної практики ЄСПЛ відповідно до якої відповідальність держави у вигляді відшкодування моральної шкоди, яка обраховується на ріні 1.500 3.000 євро.

При цьому, колегія суддів враховує, що 28.04.2017 року позивач звернувся до суду з позивом, посилаючись на не вчинення відповідачем дій по поновленню виконавчого провадження, закінченого 16.11.2016 року. Протиправність рішення відповідача від 16.11.2016 року встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили 07.03.2017 року.

Звертаючись 28.04.2017 року до суду з позовом в своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що сума у розмірі 43.020 грн є достатнім відшкодуванням будь-якої матеріальної, маральної шкоди, а також компенсацією судових витрат. Отже, в загальній сумі відшкодування позивачем передбачено відшкодування іншої (матеріальної) шкоди, а також витрат, понесених ним у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на те що: «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, судам першої та апеляційної інстанцій позивач не надав пояснень з питання розмежування видів шкоди, загальний розмір отриманих позивачем сум складає 31.935,47 грн, а суму пені, яку позивач очкує отримати, останній не визначив, також враховуючи предмет спору у цій справі та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що стягнення з суб`єкта владних повноважень на користь позивача ОСОБА_1 5.000 грн у відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідає визначенню розумного та справедливого (сумірного) розміру відшкодування.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в іншій частині, колегія суддів враховує п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року скасувати, в частині якою відмовлено у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про стягнення з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України грошових коштів в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 43.020 грн., з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 .

Стягнути з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

В іншій частині, а саме, - в частині, якою відмовлено у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , постанову Сумського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова Я.М. Макаренко
Постанова у повному обсязі складена і підписана 09 липня 2021 року