Справа № 331/1249/21
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2021-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12.07.2021 Провадження № 2а/331/29/2021
Справа № 331/1249/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.

за участю секретаря Федорової К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, інспектора 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області лейтенанта поліції Агапова Андрія Олексійовича про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, інспектора 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області лейтенанта поліції Агапова Андрія Олексійовича про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.03.2021 року о 18 години 06 хвилин інспектор 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області, лейтенант поліції Агапов Андрій Олексійович (надалі - відповідач), виніс постанову ЕАН № 3868210 про накладення на ОСОБА_1 (надалі - Позивач) адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу 255,00 грн. (надалі - Постанова). Відповідно до змісту Постанови Позивач 04.03.2021р. об 17:58 на вул. Перемоги, 1 у м. Запоріжжя, керуючи транспортним засобом, здійснив поворот ліворуч зі смуги, що дозволяє рух прямо, що кваліфіковано Відповідачем як порушення вимог дорожнього знаку 5.16. пп. ґ) п. 8.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (надалі - ПДР), відповідальність за яке, згідно кваліфікації Відповідача, встановлено ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП).

Позивач вважає Постанову необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсності, та винесеною з порушенням норм чинного законодавства України.

Також під час винесення постанови не дотримано вимоги статей 245, 251, 252, 258 278, 280, 283 КУпАП, п. З розділу 2, п. 5 розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015р. за № 1408/27853 (надалі - Інструкція 1395).

При розгляді справи Відповідачем не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях Позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, не зібрано та не вивчено всіх належних доказів, не надано належної правової оцінки обставинам, не виконано процесуальних вимог щодо, розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Постанова підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закриттю, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 2, п. 1, 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи, дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

В Постанові визначено місце та час вчинення адміністративного правопорушення - АДРЕСА_1, 04.03.2021р. об 17:58. У якості обставин зазначено наступне: «водій керуючи тз зі смуги, що дозволяє рух прямо, здійснив поворот ліворуч чим порушив вимоги знаку 5.16. ПДР напрямок руху по смугах, чим порушив вимоги п.п. ґ) п. 8.4. ПДР порушення вимог інформаційно-вказівних знаків».

Звертає увагу суду, що Постанова не містить відомостей стосовно технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис. Графа № 7 Постанови під назвою «до постанови додаються» залишена незаповненою.

Із вказаного в Постанові точно та беззаперечно можливо визначити час - 04.03.2021р. - та місце, де на думку Відповідача вчинене адміністративне правопорушення, - АДРЕСА_1 . Більше того, саме це місце вказане Відповідачем у якості місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Щодо обставин, вказаних у Постанові, є певна невизначеність: вчинення вказаного в Постанові адміністративного правопорушення у вказаному місці є неможливим.

Оскільки в Поставі відсутні відомості щодо додатків до неї (відеозаписів, схем, протоколу тощо), то Позивач позбавлений можливості здійснити аналіз зібраних Позивачем доказів з метою їхнього спростування та вимушений користуватись відомостями, що містяться у відкритих джерелах, є об`єктивними, та не можуть бути змінені за волею як Позивача, так і Відповідача. Одним із таких джерел інформації є карти геолокації від Google (надалі - Карта).

Так, сама адреса визначена не зовсім коректно: за відомостями Карт перший будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на перехресті вказаної вулиці із АДРЕСА_2 та має номер 1/19 (навпроти будівлі Господарського суду міста Запоріжжя).

Той факт, що Відповідачем адреса АДРЕСА_1 вказане і як місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, і як місце вчинення такого адміністративного правопорушення, вказує про те, що транспортний засіб Позивача зупинено біля будинку із вказаною адресою. Відсутність в Постанові відомостей про порушення Позивачем правил зупинки та стоянки свідчить про здійснення Позивачем зупинки відповідно до вимог ПДР.

Вказане, враховуючи, що вулиця Перемоги у м. Запоріжжя у вказаному Відповідачем місці має більше одної смуги руху в одному напрямку, та беручи до уваги приписи п. 1.2. ПДР, яким установлено в Україні правосторонній рух транспортних засобів, та п. 15.2. ПДР, що дозволяє зупинку чи стоянку біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху), означає, що Позивач керував транспортним засобом у напрямку від перехрестя вулиці Перемоги із вулицею 12го квітня до перехрестя вулиці Перемоги із вулицею Сергія Тюленіна, оскільки лише при такому напрямку руху вказана Відповідачем у Постанові адреса знаходитиметься праворуч від проїзної частини вулиці Перемоги.

Відповідно до підрозділу 5 «Інформаційно-вказівні знаки» розділу 33 ПДР «Дорожні знаки» знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них, та дія його, встановленого перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки 5.16 і 5.18, установлені на ньому, не дають інших вказівок. Отже, знак 5.16 встановлюється лише перед перехрестям та регулює порядок руху лише на такому перехресті.

Враховуючи вищевикладене щодо фактичного місця зупинки транспортного засобу Позивача та напрямку його руху, вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, вказаного в Постанові, можливе лише за наявності дорожнього знаку 5.16. на перехресті вулиці Перемоги та вулиці 12-го квітня у м. Запоріжжя у напрямку руху до перехрестя вулиці Перемоги та вулиці Сергія Тюленіна, тобто біля будинку 23 по вулиці Перемоги.

Однак, як вбачається із зображень Карт на вказаному перехресті встановлений світлофор, знак пріоритету 2.3. «Головна дорога» та інформаційно-вказівний знак 5.35.1. «Пішоходний перехід».

Інформаційно-вказівні знаки 5.16. «Напрямки руху по смугах» встановлені вже значно далі від місця розгляду справи - на перехресті вулиці Сергія Тюленіна та вулиці Перемоги у м. Запоріжжя. Однак, як вказано вище, Позивач здійснив зупинку відповідно вимог ПДР, тобто зважаючи на приписи пп. г) п. 15.9. ПДР, щонайменше не доїхавши 10 метрів до пішохідного переходу, який знаходиться ще за 60 метрів (відомості Карти) до знаку 5.16.

За таких обставин Позивач не міг жодним чином порушити вимоги знаку 5.16 з причин відсутності такого знаку на тому перехресті, яке Позивач мав проїхати до місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також у зв`язку із тим, що до того перехрестя, де знак 5.16. встановлено, Позивач ще міг доїхати з причин його зупинення Відповідачем.

Вважає, що в діях Позивача відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, вказаного в Постанові.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Однак, Відповідачем зазначений припис проігноровано в повному обсязі.

Серед завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, визначених статтею 245 КУпАП, міститься завдання всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи.

За приписами ст. 280 КУпАП Відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати наступне: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовувати все, вказане вище, Відповідач має на підставі належних та допустимих доказів, збирати які зобов`язаний, за приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, саме Відповідач та оцінювати які, за приписами ст. 252 КУпАП, має за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Частина 1 ст. 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Положення ст. 278 КУпАП та п. 5 розд. 3 Інструкції № 1395 зобов`язують Відповідача серед питань, які підлягають вирішенню під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішити, чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Виходячи з тексту Постанови та положень п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП, Відповідачем не здійснювався відеозапис, не здійснювалась фотофіксація вчиненого, на його думку, Позивачем адміністративного правопорушення. Жодних свідків допитано не було, пояснень від них Відповідачем не отримано. Також, Відповідачем не було складено протоколу адміністративного правопорушення (Позивач вважає, що незаконно, але детальніше про це - далі), не складено ніяких схем, тощо.

За таких обставин єдиним доказом факту вчинення адміністративного правопорушення, а також вини Позивача у його вчиненні, є сама Постанова.

Верховний Суд України в постанові від 26.04.2018р. у справі № 338/1/17 (абз. 6 п. 19) дійшов висновку, що посилання на постанову про притягнення до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення правопорушення є помилковими, «оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.»

Висновки Верховного Суду України щодо доказів дотримання чи недотримання водієм визначених ПДР відстаней, в силу приписів ч. 6 ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС), мають враховуватись іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, Відповідачем в порушення приписів ст. 245, 251, 252 ст. 278, 280 КУпАП та п. 5 розд. 3 Інструкції № 1395, під час винесення Постанови не дотримано завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення щодо повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, не вирішено всіх питань, які мають бути вирішені при підготовці до розгляду та при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не зібрав та не надав належної оцінки доказам у справі.

Аналогічні висновки зроблені Зборівським районним судом Тернопільської області у рішенні по справі № 599/1508/19 від «03» вересня 2019р., Краснолиманським міським судом Донецької області у рішенні по справі № 236/2735/19 від «10» вересня 2019р., Малиновським районним судом м, Одеси в постанові по справі № 521/16953/17 від «14» грудня 2017р. та Ленінським районним судом м. Запоріжжя у рішенні по справі № 334/9614/18 від «14» травня 2019р.

Як вже вказано вище в Постанові Відповідачем зазначається, що 04.03.2021 р. об 17:58 на вул. Перемоги, 1 у м. Запоріжжя, керуючи транспортним засобом, здійснив поворот ліворуч зі смуги, що дозволяє рух прямо, що, на думку Відповідача, є порушенням приписів пп. ґ) п. 8.4. ПДР.

Вважає, що такий виклад обставин не відповідає дійсності, виходячи з наступного.

Стосовно порушення Позивачем пп. ґ) п. 8.4. ПДР.

За своєю структурою п. 8.4. містить основне правило щодо розподілення дорожніх знаків на групи та сім підпунктів, що містять назви груп дорожніх знаків, а також узагальнене формулювання основної функції кожної із груп знаків.

Так, зазначений в Постанові пп. ґ) п. 8,4. ПДР містить правило, що всі дорожні знаки поділяються на групи, втому числі інформаційно-вказівні знаки, запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Ні вказаний підпункт ґ), ні весь п. 8.4. ПДР не містять правила, яке б чітко регламентувало поведінку водія транспортного засобу на дорозі, містило б вимогу вчинити дію або утриматись від такого вчинення. Відтак, вказаний підпункт не містить жодного обов`язкового для виконання водієм транспортного засобу правила, яке міг би порушити такий водій.

Можливо, диференціація знаків за групами знаходить своє подальше втілення у вимогах щодо форми, розмірів, кольорів та вимог щодо встановлення відповідних знаків в кожному індивідуально визначеному випадку. Однак, воді механічного транспортного засобу точно не може бути суб`єктом порушення таких вимог.

Отже, порушення Позивачем, пп. ґ) п. 8.4. ПДР, а відтак і вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, залишається припущенням Відповідача, яке не відповідає викладеним в Постанові обставинам і є грубим порушенням приписів ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, невиконанням вимог ст. 280 КУпАП, яка зобов`язує, посадову особу при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати (а не припустити) серед іншого, було вчинено адміністративне правопорушення, чи заподіяно майнову шкоду, та обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, Відповідачем не складався протокол адміністративного правопорушення відносно Позивача. Дійсно, ч. 2 ст. 258 КУпАП у поєднанні із положеннями ст. 222 КУпАП встановлює загальне правило, за яким Відповідач міг би не складати протокол про адміністративне правопорушення.

Однак, Позивач надав пояснення, в яких виклав свої заперечення стосовно висновків Відповідача стосовно факту вчинення вказаного в Постанові правопорушення.

Позивач в поясненнях вказав, що під час керування транспортним засобом суворо дотримувався вимог ПДР та порушень не допускав, у зв`язку із чим вважає притягнення до адміністративної відповідальності незаконним та безпідставним. Більше того, Відповідачем не було надано для ознайомлення будь-яких доказів вчинення Позивачем інкримінованого ним правопорушення. Отже, Позивачем своїми поясненнями оспорив допущене порушення і адміністративне стягнення, що на нього накладається.

Правові наслідки такого оспорювання визначені ч. 5. ст. 258 КУпАП, а саме: якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису); такий протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки, Постанова в свої назві має вказівку про фіксацію інкримінованого Позивачу правопорушення не в автоматичному режимі, а як вказано вище, виходячи з тексту Постанови та положень п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП, Відповідачем не здійснювався відеозапис, не здійснювалась фотофіксація вчиненого, на його думку, Позивачем адміністративного правопорушення, то для застосування виключень із правила, встановленого ч. 5 ст. 258 КУпАП, відсутні правові підстави.

За таких обставин, був зобов`язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, який має бути додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного просить суд скасувати постанову ЕАН № 3868210 від 04.03.2021р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Судові витрати покласти на Відповідача.

29.06.2021 року від інспектора 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області лейтенанта поліції Агапова Андрія Олексійовича до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 . У відзиві зазначено, що з даним позовом відовідач, інспектор управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Агапов А.О., повністю не згоден, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню судом.

04.03.2021 р. відповідачем, інспектором УПП в Запорізькій області ДПП Агаповим А.О., під час несення служби було візуально виявлено автомобіль ВАЗ 111730, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого - ОСОБА_1 , порушив Правила дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом, зі смуги, що дозволяє рух прямо, здійснив поворот ліворуч, чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.16.

Дорожній знак 5.16 "Напрямки руху по смугах". Показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Відповідно п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

П 8.4. ПДР України вказує на те, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Оскільки правопорушення мало місце, а відповідно до ст. 19 Конституції України - Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. 6 КУпАП: Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, громадські організації, трудові колективи розробляють і здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, на виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України.

Враховуючи ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" - Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію"

1. Поліція відповідно до покладених на неї завдань:

- здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

- виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

- вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

- вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення;

- у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання;

- регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі;

Відповідно до ПДР України, а саме пунктів:

1.3 .Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

1.9. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Керуючись п.1., ч. 1, ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" Зупинення транспортного засобу: Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі - якщо водій порушив Правила дорожнього руху, було прийнято рішення про зупинення вищевказаного транспортного засобу для з`ясування всіх обставин по справі.

За результатом розгляду адміністративної справи на місці зупинки транспортного засобу відносно Позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3868210 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином обставини, на які вказує Позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях.

В свою чергу, відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузцецов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 181

(Отже, ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя («Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. ЗО, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічної позиції дотримується також Верховний суд України у своїй постанові від 20 травня 2014 року у справі № 64/366-10 (3-20гс14) та від 18 травня 2016 року у справі № 922/51/15 (3-194гс16).

Ідея справедливого судового розгляду включає основоположне право на змагальні провадження.

Право на змагальні провадження фактично означає можливість сторін у кримінальному або цивільному слуханні бути обізнаними щодо усіх Коментарів з приводу представлених доказів та спостережень, навіть якщо вони представлені незалежним представником національних юридичних послуг, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду (Ruiz-Mateos v. Spain (Руїз Матеос проти Іспанії), § 63; McMichael v. the United Kingdom (МакМайкл проти Сполученого Королівства), § 80; Vermeulen v. Belgium (Вермюлен проти Бельгії), § 33; Lobo Machado v. Portugal (Лобу Машаду проти Португалії), § 31; Kress v. France (Кресс проти Франції) [ВП], § 74). Ця вимога застосовується і для справ, що розглядаються у Конституційному суді (Milatova v. the Czech Republic (Мілатова та інші проти Чеської республіки, §§ 63-66; Gaspari v. Slovenia (Ґаспарв проти Словенії), § 53).

Право на змагальні провадження повинно надаватись у задовільних умовах: сторона у справі повинна мати можливість ознайомитись із доказами у суді, і коментувати їх існування, зміст та достовірність у належній формі у встановлений час (Krcmar and Others v. the Czech Republic (Krcmar та інші проти Чеської республіки), § 42; Immeubles Groupe Kosser v. France (Іммебль Груп Koccep проти Франції), § 26), за необхідності, отримати відкладення справи (Yvon v. France (Івон проти Франції), § 39).

Сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги (Clinique des Acacias and Others v. France (Клінік дез Акація та інші проти Франції), § 37).

Принцип «рівності сторін» є складовою більш широкого розуміння поняття справедливого судового розгляду. Умова «рівності сторін» у розумінні «справедливого балансу» між сторонами фактично застосовується як у цивільних, так і у кримінальних провадженнях (Feldbrugge v. the Netherlands (Фелдбшргге проти Нідерландів), § 44).

Забезпечення «справедливого балансу» між сторонами: рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази, в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента: Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands (Домбо*Бегеер Б.В. проти Нідерландів), § 33.

Представлення суду однією стороною матеріалів є неприйнятним, якщо ці ж матеріали не представлені іншій стороні, і яка у подальшому не може їх прокоментувати. Лише сторони мають вирішувати чи потребують представлені матеріали відповіді (АРЕН Uldozotteinek Szovetsege and Others v. Hungary (Anex Ільдезеттеінек Севетшеґе та інші проти Угорщини, § 42).

В зв`язку з вищевикладеним просить суд відзив на позовну заяву по справі № 331/1249/21. Зобов`язати Позивача ОСОБА_1 надати докази на ті обставини на які він посилається в своїй позовній заяві, відповідно до вимог статті 160 КАС України. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2021 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з*явився. Надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Представник Управління патрульної поліції в Запорізькій області та інспектора 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області лейтенанта поліції Агапова А.О. до суду не з*явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законодавством встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.-ч. 2,5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування вимог надано суду копію оскаржуваної постанови серії ЕАН № 3868210 від 04.03.2021 року, згідно з якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 8.4 ПДР України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги на постанову про адміністративне правопорушення перевіряє законність та обґрунтованість постанови та може прийняти одне із рішення як скасування постанови.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як слід з матеріалів справи, 29.06.2021 року до канцелярії суду від інспектора 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області лейтенанта поліції Агапова А.О. надійшов відзив на позов ОСОБА_1 . У своєму відзиві відповідач трактує адміністративне законодавство, правила дорожнього руху, Закон України «Про національну поліцію», однак не обґрунтовано та не надано суду жодного доказу на підтвердження порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 . Крім того, до наданого відзиву долучено диск з відеозаписом, відповідно до якого зафіксована зупинка транспортного засобу, яким кервав ОСОБА_1 , однак на відеозаписі відсутній сам момент порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху передбаченого п. 8.4 ПДР України.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Аллене де Рібем проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЕСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принци 7).

За таких обставин та враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, так як факт порушення Правил дорожнього руху України не є доведеним відповідачем по справі.

Крім того, відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову зокрема, про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень.

Проте суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до ст. 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі по адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, інспектора 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області лейтенанта поліції Агапова Андрія Олексійовича про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.03.2021 року серії ЕАН № 3868210, винесену інспектором 1 роти 4 батальйону УПП в Запорізькій області лейтенантом поліції Агаповим Андрієм Олексійовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Запорізькій області (місце знаходження: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення.

Суддя: М.В. Антоненко